Постанова
Іменем України                                       
30 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 303/1323/17
провадження № 61-27190св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», ОСОБА_2 , управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, у складі судді Монич В. О., від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області, у колегії суддів: Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю.,            Фазикош Г. В., від 14 вересня 2017 року.
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - УДВС ГТУЮ у Закарпатській області), державного підприємства «СЕТАМ» (далі -                ДП «СЕТАМ»), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус Банк МКБ»), про визнання електронних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26-28 грудня 2016 року на веб-сайті СЕТАМ відбулися електронні торги за лотом № 184809 з реалізації предмета іпотеки - млинзаводу, загальною площею 1501,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані електронні торги відбувалися на підставі заявки на реалізацію арештованого майна відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Зазначені електронні торги були третіми, оскільки перші електронні торги з реалізації млинзаводу не відбулися 05-07 жовтня 2016 року (лот № 169934), а повторні електронні торги в свою чергу не відбулися 17-19 листопада              2016 року ( лот № 176649) через відсутність купівельного попиту. Вказаний млинзавод згідно договору іпотеки від 31 серпня 2011 року                                      № SME-WC/05459/S-1 виступав засобом забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № SME-WC/05459 від 31 серпня              2011 року. Примусова реалізації млинзаводу здійснювалася у межах виконавчого провадження ВП 49783722, боржником за яким, є також ОСОБА_1 Переможцем електронних торгів було визначено ОСОБА_2 . Відповідно до даних Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 30 грудня 2016 року на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, серія та номер 1201, виданого             30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Тромпак Н. В., було проведено державну реєстрацію прав на млинзавод за відповідачем ОСОБА_2 Вважає, що торги із реалізації млинзаводу проведені із недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5. Такі прилюдні торги були третіми, що не допускалося згідно законодавства, чинного на момент укладення іпотечного договору. Також вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню, акт державного виконавця про реалізацію млинзаводу від 29 грудня 2016 року та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: 1201, видане 30 грудня 2016 року, як такі, що були оформлені неправомірно, з порушенням прав позивача та порядку їх оформлення. Проведення зазначених електронних торгів, а також наявність акту від 29 грудня               2016 року та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер 1201, виданого 30 грудня 2016 року, порушує право власності позивача та законні інтереси реалізувати заставне майно за якомога більшою ціною, збільшуючи при цьому обсяг заборгованості перед кредитором. 
Із урахуванням зазначеного позивач просив позов задовольнити, визнати недійсними електронні торги за лотом № 184809 з реалізації предмета іпотеки - млинзаводу, загальною площею 1501,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулися 26-28 грудня 2016 року. Скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки від 29 грудня 2016 року та скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, серія та номер 1201, видане 30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Тромпак Н. В.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області                    від 17 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними електронні торги за лотом № 184809 з реалізації предмета іпотеки - млинзаводу, загальною площею 1501,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулися 26-28 грудня 2016 року. Скасовано акт про реалізацію предмета іпотеки від 29 грудня 2016 року. Скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, серія та номер 1201, видане 30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Закарпатської області Тромпак Н. В. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в момент укладення кредитного та іпотечного договорів, а саме 31 серпня 2011 року, Законом України «Про іпотеку» було передбачено проведення лише двох етапів прилюдних торгів із максимальним зниженням вартості іпотечного майна до 25 %. До спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція Закону України «Про іпотеку», яка була чинною на момент їх виникнення, тобто в момент укладення договору іпотеки. Електронні торги за лотом № 184809 з реалізації предмета іпотеки - млинзаводу відбулися з порушенням статті 49 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент укладення іпотечного договору, це порушення вплинуло на результат електронних торгів та відповідно порушило права позивача, що є беззаперечною підставою для визнання вказаних електронних торгів недійсними.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року апеляційні скарги ПАТ «Піреус Банк МКБ», ОСОБА_2 та УДВС ГТУЮ в Закарпатській області відхилено, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції правильно встановлено, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція Закону України «Про іпотеку», яка була чинною на момент виникнення кредитних та іпотечних відносин, а саме - момент укладення кредитного договору та договору іпотеки (31 серпня 2011 року). Закон України «Про іпотеку» у редакції, чинній на дату укладення договору іпотеки, не передбачав проведення трьох етапів торгів, проте, млинзавод в порушення Закону України «Про іпотеку» було реалізовано саме із третіх торгів, що призвело до реалізації його за заниженою вартістю та порушило права позивача. Також було порушено порядок оформлення результатів електронних торгів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У жовтні 2017 року ПАТ «Піреус Банк МКБ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року і  передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що правовідносини стосовно примусової реалізації заставленого майна повинні регулюватися нормативними актами, що були дійсними на час вчинення таких дій, зокрема на момент проведення прилюдних торгів. З огляду на те, що підставою виникнення спірних правовідносин між сторонами у справі є безпосередньо не кредитний договір, а настання певних подій, передбачених договором іпотеки - невиконання забезпечених зобов`язань, наслідком чого було звернення стягнення на предмет іпотеки і його примусова реалізація шляхом проведення прилюдних торгів, слід дійти висновку, що на ці правовідносини як такі, що виникли після 16 жовтня 2011 року, поширюється дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який було прийнято 22 вересня              2011 року. Вирішуючи питання про недійсність договору купівлі-продажу, оформленого у вигляді протоколу про результати прилюдних торгів, суди, застосовуючи реституцію, мали повернути сторони договору, а саме продавця і покупця, до первинного стану.  
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішення спору судами неправильно застосовано положення пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Судами не наведено жодної норми Порядку про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, яку порушено під час реалізації млинзаводу. 
У жовтні 2017 року УДВС ГТУЮ в Закарпатській області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року і  ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішення спору судами неправильно застосовано положення пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Як судом першої так і судом апеляційної інстанції зазначено, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на дату укладення іпотечного договору. З наведеного випливає, що остаточна дата, з якої слід рахувати момент вчинення правочину, є 25 листопада 2011 року, тобто коли було внесено відповідні зміни до договору іпотеки. Судами не наведено жодної норми Порядку про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, яку порушено під час реалізації млинзаводу. Майно реалізовувалося після других торгів у відповідності до Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження», які діяли на момент реалізації майна.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня, 11 жовтня, 21 листопада 2017 року, відповідно, відкрито касаційне провадження у справі за вказаними вище касаційними скаргами.
Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 303/1323/17 розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу за позовом  ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ПАТ «Піреус Банк МКБ» про визнання електронних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційні скарги
У поданих запереченнях на касаційні скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція Закону України «Про іпотеку», яка була чинною на момент виникнення кредитних правовідносин, а саме - момент укладення кредитного договору та договору іпотеки               (31 серпня 2011 року). Правові відносини, які пов`язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки, безпосередньо виникають лише за наявності кредитного та іпотечного договору та нерозривно пов`язані із ними, а тому до спірних правовідносин однозначно підлягає застосуванню Закон України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору. Позивач шляхом укладення договору іпотеки чітко усвідомлював, що законодавство передбачає проведення всього лише двох етапів торгів, що зумовлює зниження стартової ціни предмету іпотеки лише на 25 %. При вирішенні спору судами правильно застосовано норми матеріального права, а доводи касаційних скарг не спростовують правильних по суті судових рішень.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно договору іпотеки від 31 серпня 2011 року № SME-WC/05459/S-1 ОСОБА_1 надав в іпотеку ПАТ «Піреус Банк МКБ» млинзавод загальною площею 1 501, 7 кв. м , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 
Вказаний млинзавод згідно договору іпотеки від 31 серпня 2011 року № SME-WC/05459/S-1 виступав засобом забезпечення зобов`язань за кредитним договором № SME-WC/05459 від 31 серпня 2011 року (а. с.13-23).
26-28 грудня 2016 року у межах процедури виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у справі № 2/303/276/2013 на веб-сайті СЕТАМ відбулися електронні торги за лотом № 184809 з реалізації предмета іпотеки - млинзаводу, загальною площею 1 501, 7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. 
В подальшому 29 грудня 2016 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області             Секернею В. М. було затверджено акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого переможцем електронних торгів було визначено               ОСОБА_2 та який став підставою для подальшого оформлення переможцем торгів права власності на майно (а. с. 155). 
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 30 грудня 2016 року на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, серія та номер 1201, виданого 30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Тромпак Н. В., було проведено державну реєстрацію права власності на млинзавод за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 31-33).
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вважав електронні торги із реалізації млинзаводу такими, що проведені із недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня         2015 року № 2710/5. Зокрема, такі прилюдні торги були третіми, що не допускалося згідно законодавства, чинного на момент укладення іпотечного договору.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Реалізація майна на торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством щодо проведення аукціону. Складання за результатами їх проведення акту про проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на торгах, а відтак є правочином.
Враховуючи те, що відчуження майна з торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину, а саме статей 203, 215 ЦК України.
Виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, а підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент відкриття виконавчого провадження та початку процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, регулювалися нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV). 
Згідно з частиною першою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. 
На момент передачі спірного нерухомого майна на електронні торги (серпень 2016 року) був чинним Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, а також Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 № 2710/5 (далі - Порядок № 2710/5).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 2710/5електронні торги - це продаж майна на прилюдних торгах за принципом аукціону на комісійних умовах засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, а також Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня           2016 року № 2831/5.
Згідно пункту 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом. Якщо оцінка (уцінка) арештованого майна не проведена до набрання чинності цим Законом, вона проводиться в порядку, визначеному цим Законом. 
У поданих запереченнях на позовні вимоги позивача УДВС ГТУЮ                             у Закарпатській області посилалося на те, що 30 серпня 2016 року державним виконавцем підготовлено пакет документів щодо передачі майна на реалізацію. Після другої уцінки (торги не відбулись 05-07 жовтня та 17-19 листопада 2016 року) треті електронні торги призначено на               26-28 грудня 2016 року. За наслідками проведених електронних торгів майно реалізовувалося за ціною 1 461 600, 00 грн. 
Повторна уцінка майна була здійснена після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, тому проведення такої уцінки спірного нерухомого майна відповідно до пункту 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII повинно було проводитись з урахуванням положень цього Закону.
Частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» 
№ 1404-VIII передбачено, що не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 
85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.
У разі повторної не реалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 
50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому                       статтею 57 цього Закону.
При цьому Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, як і Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, також містить положення про те, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).
Відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на момент проведення другої та третьої уцінки, якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості майна. Редакція статті 49 Закону України «Про іпотеку», яка діяла на час відкриття виконавчого провадження та передачі майна на реалізацію також передбачала можливість проведення третіх прилюдних торгів за зниженою ціною.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Залишаючи без змін рішення районного суду, апеляційний суд виходив із того, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція Закону України «Про іпотеку», яка була чинною на момент виникнення кредитних та іпотечних відносин, а саме на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки (31 серпня 2011 року).
Однак із таким висновком погодитися не можна.
Дії державного виконавця (їх обсяг, кількість, послідовність) з примусової реалізації майна боржника не перебувають у сфері договірного регулювання. 
З огляду на те, що позивач оспорював процедуру проведення прилюдних торгів у межах примусового виконання судового рішення, звернення стягнення на майно боржника - предмет іпотеки шляхом проведення торгів, на такі правовідносини не поширюється дія пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року та встановлював, що зміни, внесені зокрема до Закону України «Про іпотеку», не  поширюються  лише на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.Вказана норма не є забороною проведення третіх прилюдних торгів та уцінки предмета іпотеки на підставі чинних на час проведення виконавчих дій норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».
Отже, з урахуванням положень частини третьої статті 2 ЦПК України, 
2004 року, правовідносини з примусової реалізації заставленого майна повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час вчинення певної процесуальної, зокрема проведення торгів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Українивід 30 березня 2016 року у справі № 6-2411цс15. 
Відхиляючи доводи апеляційних скарг та залишаючи без змін рішення районного суду, апеляційним судом зроблено передчасний висновок про те, що до спірних правовідносин необхідно було застосовувати положення частини другої статті 49 Закону України «Про іпотеку», у редакції, що була чинною на момент укладення кредитного та іпотечного договорів, положення якої не передбачали можливості проведення третіх торгів та встановлювали максимально можливе зменшення ціни при уцінці майна до 25 процентів, оскільки правовідносини з примусової реалізації іпотечного майна повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час проведення прилюдних торгів.
При вирішенні спору апеляційним судом не перевірено дотримання порядку уцінки реалізованого на торгах майна, що діяв на момент проведення електронних торгів, не надано належної оцінки усім доводам апеляційних скарг щодо відсутності порушення прав боржника під час реалізації млинзаводу, зокрема при оформленні результатів торгів.
Таким чином, висновки апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам вищезазначених норм матеріального права. 
У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
З урахуванням вищенаведеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», ОСОБА_2 , управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. М. Осіян
| Н. Ю. Сакара
| С. Ф. Хопта
| В. В. Шипович