Постанова 
Іменем України 
18 вересня2019 року
м. Київ
справа № 335/1973/13-к
провадження № 51-769 км 19
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого –                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                   ОСОБА_4 ,
за участю прокурора                        ОСОБА_5 ,
захисників                                          ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
                                                          ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,
                                                         ОСОБА_11 
засуджених                                                 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,                                                           ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження (об`єднане), внесене до ЄРДР за № № № 12012000000000559, 12013000000000203, 12014000000000198  за обвинуваченням 
ОСОБА_13 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в      м. Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2004 року за ч. 1 ст. 121 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого 6 грудня 2006 року умовно-достроково на 11 місяців 3 дні, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, 
ОСОБА_18 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 189; ч. 3 ст  289; ч. 5 ст. 186; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України, 
ОСОБА_14 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, 
ОСОБА_19 ,                        ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився в смт. Новомиколаївка Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2004 року за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 3 ст. 142 КК України (1960 року) із застосуванням ст. 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 20 березня 2010 року умовно-достроково на 8 місяців 2 дні,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 2 ст. 15; п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, 
 
ОСОБА_16 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився в м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, 
ОСОБА_17 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 189; п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, 
ОСОБА_12 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в                     м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_10 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, 
ОСОБА_15 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 , який народився в                     м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_11 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст.15, п. п. 8, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 189; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст.15 п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч.1 ст. 263 КК України, 
за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_14 ,   ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , захисників: ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_16 , ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_18 , ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_15 , ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_19 , ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_13 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2018 року щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 . 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року  ОСОБА_13 засуджено за: 
ст. 257 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 остаточно визначено покарання 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_13 ухвалено рахувати з 25 березня 2013 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_13 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 25 березня 2013 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; за період з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_18 засуджено за:
ст. 257 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 4 ст. 189 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 3 ст. 289 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 5 ст. 185 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_18 остаточно визначено покарання 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_18 ухвалено рахувати з 14 червня 2012 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_18 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 14 червня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; за період з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_18 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_18 визнано невинуватим та виправдано у пред`явлених йому обвинуваченнях за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.
ОСОБА_14 засуджено за:
ст. 257 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 4 ст. 189 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі;
п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_14 остаточно визначено покарання 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_14 ухвалено рахувати з 10 березня 2012 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_14 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 10 березня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; за період з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_14 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_19 засуджено за:
ст. 257 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі;
п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового  складання призначених покарань, ОСОБА_19 остаточно визначено покарання 11 років 2 місяці 7 днів позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_19 ухвалено рахувати з 13 березня 2012 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_19 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 13 березня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; за період з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_19 у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено його з-під варти в залі суду у зв`язку з повним відбуттям призначеного покарання. 
ОСОБА_16 засуджено за:
ст. 257 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 4 ст. 189 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_16 остаточно визначено покарання 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_16 ухвалено рахувати з 13 березня 2012 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_16 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 13 березня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; за період з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_16 залишено у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_16 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
ОСОБА_17 засуджено за:
ст. 257 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 4 ст. 189 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_17 остаточно визначено покарання 11 років 1 місяць 25 днів позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_17 рахувати з 19 березня 2012 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_17 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 19 березня 2012 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; за період з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_17 у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено його з-під варти в залі суду у зв`язку з повним відбуттям призначеного покарання. 
ОСОБА_12 засуджено за:
ст. 257 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі;
п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 остаточно визначено покарання 10 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з дня приведення вироку до виконання після набрання ним законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_12 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 13 березня 2012 року до 8 грудня 2015 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_12 залишено у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
ОСОБА_15 засуджено за:
ст. 257 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 146 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі;
ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі;
ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі;
ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_15 остаточно визначено покарання 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_15 ухвалено рахувати з 26 березня 2013 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_15 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 26 березня 2013 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; за період з 21 червня 2017 року до 15 лютого 2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_15 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_15 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п. п. 8, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_18 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_21 77700 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_21 500 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 на користь ПрАТ «Агропромислова компанія» 12751,20 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_22 залишено без розгляду.
Вирішено питання судових витрат та долю речових доказів.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2018 року вищевказаний вирок змінено. 
Виключено із мотивувальної частини вироку посилання на ч. 3 ст. 68 КК України при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та посилання на ознаку повторності при кваліфікації дій ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 289 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року, зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі: ОСОБА_13 з 25 березня 2013 року по 30 листопада 2018 року включно; ОСОБА_18 з 14 червня 2012 року по 30 листопада 2018 року включно; ОСОБА_14 з 10 березня 2012 року по 30 листопада 2018 року включно; ОСОБА_19 з 13 березня 2012 року по 15 лютого 2018 року включно; ОСОБА_16 з 13 березня 2012 року по 30 листопада 2018 року включно; ОСОБА_17 з 19 березня 2012 року по 15 лютого 2018 року включно; ОСОБА_15 з 26 березня 2013 року по 30 листопада 2018 року включно.
ОСОБА_14 та ОСОБА_16 звільнено з-під варти у зв`язку з відбуттям призначеного покарання та скасовано відносно них запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. 
В решті вирок залишено без зміни.
Судові рішення щодо засудженого ОСОБА_17 в касаційному порядку не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 визнані винуватими у тому, що вони зорганізувались в озброєну банду з метою нападів на підприємства, установи, організації і на окремих осіб, та при участі в цій банді, у вчинюваних нею нападах, вчинили в м. Запоріжжі у період з липня 2004 року по 5 березня 2012 року тяжкі та особливо тяжкі злочини.
ОСОБА_23 , щодо якого кримінальне провадження закрито на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України, організував озброєну банду, в якій собі відвів роль керівника, до функцій якого входили організація її злочинної діяльності, чіткий розподіл ролей між її членами, визначення загальних правил поведінки, конспірації, дисципліни та ієрархії, планування злочинів, ретельна підготовка до їх вчинення, створення необхідної матеріальної бази, забезпечення зброєю для вчинення злочинів.
Для реалізації свого злочинного умислу щодо організації озброєної банди   ОСОБА_23 у невстановлений час залучив свого знайомого ОСОБА_15 , який забезпечував підбір та залучення до складу банди фізично розвинутих осіб, а також належну організацію та планування вчинення злочинів, контроль за дотриманням дисципліни і конспірації членами банди. З цією метою ОСОБА_23 та ОСОБА_15 розподілили склад банди за територіальним принципом на окремі групи, що складалися з осіб, які проживали в певному районі м. Запоріжжя.
З метою забезпечення оперативного виїзду для вчинення запланованих злочинів та уникнення затримання правоохоронцями на місці події, члени банди використовували автомобілі: «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_2 , «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_3 , а також з метою переховування після вчинення злочинів, орендували житло в м. Запоріжжя. 
З метою озброєння банди, згідно із злочинним планом ОСОБА_23 , її члени вступили до громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта», що надавало право на отримання в ГУМВС України в Запорізькій області дозволів на право зберігання та носіння зброї травматичної дії. У подальшому придбана зброя перероблялася для відстрілу бойовими і саморобними патронами та з метою уникнути перевірок, члени банди заявляли про її втрату.
Також, члени банди при невстановлених обставинах незаконно придбали вогнепальну зброю та боєприпаси (пістолети, гранати), які зберігали, носили без відповідного дозволу для подальшого використання при вчиненні злочинів.
ОСОБА_23 без передбаченого законом дозволу при невстановлених обставинах та в невстановлений час придбав вогнепальну зброю пістолет «BRAWNING»cal. 6,35 mm зав. № НОМЕР_4 , який незаконно носив та зберігав в автомобілі «MERCEDES-BENZ S-500», д.н.з. НОМЕР_5 , а також оборонну осколкову гранату Ф-1, яку також незаконно зберігав і носив при собі.
ОСОБА_15 носив при собі без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю – пістолет калібру 9х18 мм, корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГН промислового виготовлення та бойовий ударно-дистанційно запал УДЗ промислового виготовлення, і незаконно зберігав за місцем свого мешкання по АДРЕСА_12 , боєприпаси – патрони у кількості 12 штук, які придатні для виконання пострілів.
В ході створення та протягом всього часу діяльності банди ОСОБА_23 та ОСОБА_15 у невстановлений час залучили до її складу невстановлених осіб.
Особу № 1, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, на кримінальне прізвисько « ОСОБА_24 », яка 31 березня 2003 року та 29 липня 2008 року на підставі отриманого посвідчення члена громадського формування з охорони громадського порядку «Козацька варта» отримала дозволи на право зберігання і носіння пістолета «Форт 12Р». 
Особу № 2, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, на кримінальне прізвисько « ОСОБА_25 », яка 29 липня 2008 року на підставі отриманого посвідчення члена зазначеного громадського формування отримала дозвіл на право зберігання і носіння пістолета «Скат 1РК».
Особу № 3, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, на кримінальне прізвисько « ОСОБА_26 », яка 29 липня 2008 року та  31 липня 2008 року на підставі отриманого посвідчення члена зазначеного громадського формування отримала дозволи на право зберігання і носіння пістолета «Форт 12Р». 
Особу № 4, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, на кримінальне прізвисько « ОСОБА_27 », яка 29 липня 2008 року на підставі отриманого посвідчення члена зазначеного громадського формування отримала дозвіл на право зберігання і носіння пістолета «Форт 12Р», а також придбала за невстановлених обставин пістолет «ZORAKI». 
ОСОБА_17 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_28 », який 29 липня 2008 року на підставі отриманого посвідчення члена того ж громадського формування, отримав дозвіл на право зберігання і носіння пістолета «Скай 1РК» .
ОСОБА_18 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_29 », ОСОБА_13 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_30 », ОСОБА_16 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_31 », ОСОБА_12 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_32 », ОСОБА_33 , ОСОБА_19 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_34 », які використовували при вчиненні злочинів бити і достовірно знали про наявність вогнепальної зброї і боєприпасів  у решти членів банди.
Таким чином, ОСОБА_23 та ОСОБА_15 організували банду шляхом залучення до її складу у різний час ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , та 4 осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження в зв`язку з розшуком, та невстановлених осіб, яка з липня 2004 року по 5 березня 2012 року вчинила наступні злочини.
Приблизно у березні 2003 року ОСОБА_22 зрозумів, що потрапив до організованої групи «банда «лисих», і в цей час між ним та ОСОБА_15 і ОСОБА_23 виник конфлікт з приводу того, що він відмовився від співучасті у злочинній діяльності банди. 
З метою вирішення вказаного конфлікту у незаконний спосіб 17 липня 2004 року ОСОБА_15 , Особа № 1, та невстановлені особи у дворі одного з будинків поблизу кінотеатру ім. Довженка по проспекту Соборному (Леніна) в м. Запоріжжі, здійснили напад на ОСОБА_22 , під час якого намагались його викрасти, застосовуючи фізичну силу, та посадити в автомобіль. При цьому, ОСОБА_15 , Особа № 1 і невстановлені співучасники виконали всі дії, які вважали необхідними для викрадення ОСОБА_22 , схопивши його та завдавши з метою подолання волі до опору удари в область голови та тулуба, спричинивши фізичний біль, однак останній вчиняючи активний фізичний опір не дав членам банди довести злочинний умисел до кінця та втік, а в подальшому, з причин побоювання за своє життя, виїхав за межі Запорізької області.
Після повернення ОСОБА_22 до м. Запоріжжя, на початку вересня 2006 року, з метою попередження можливого його звернення до правоохоронних органів та викриття злочинної діяльності банди, у ОСОБА_23 та ОСОБА_15 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_22 .
З метою вчинення вбивства ОСОБА_22 , ОСОБА_15 на виконання попереднього плану із ОСОБА_23 , залучив Осіб 1, 2 та невстановлених членів банди, чим вступили у попередню змову між собою.  
На початку вересня 2006 року, точного дня не встановлено, приблизно о 23 годині, ОСОБА_15 , Особи 1, 2 та невстановлені особи, з метою виконання попередньо розробленого плану, знаходились поблизу готелю «Україна», розташованого по проспекту Соборному (Леніна), 162, у м. Запоріжжі.
ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою групою осіб, побачивши ОСОБА_22 , який перебував поряд зі своїм автомобілем «ВАЗ», д.н.з НОМЕР_6 , біля вказаного готелю, з метою вбивства останнього здійснив у останнього два постріли з невстановленого пістолету «ПМ». При цьому, ОСОБА_15 , Особи 1, 2 та невстановлені члени банди виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення вбивства ОСОБА_22 до кінця, але вбивство не було вчинене з причин, що не залежали від їх волі, оскільки кулі в ОСОБА_22 не влучили та він втік з місця злочину на автомобілі.
Крім того, приблизно в грудні 2011 року у ОСОБА_23 та ОСОБА_15 виник умисел на вчинення вимагання у ОСОБА_35 , який отримував стабільний прибуток від діяльності власного кафе «Гурман», розташованого по вулиці Алмазній, 44, у м. Запоріжжі, у вигляді 25 % від прибутку кафе.
З метою вчинення вимагання, ОСОБА_23 та ОСОБА_15 розробили план, за яким члени банди ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_36 та невстановлені особи мають прибути до кафе «Гурман» та висловити ОСОБА_37 незаконну вимогу передачі майна з погрозою застосування насильства над ним та членами його родини, а також погрозою пошкодження належного йому майна.
На виконання вказаного злочинного плану, неодноразово ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та невстановлені особи, діючи у складі організованої групи, а саме банди, у період з 22 грудня 2011 по 26 січня 2012 року неодноразово висловлювали ОСОБА_37 в кафе «Гурман»  погрози застосування насильства до нього та членів його родини, а також погрожували знищенням приміщення кафе та майна, вимагаючи щомісячно сплачувати 25% від прибутку кафе.
ОСОБА_38 змінив режим роботи закладу та уклав договір про охорону приміщення кафе «Гурман» з працівниками Державної служби охорони, працівники якої 26 січня 2012 року охороняли заклад, внаслідок чого зазначені вище члени банди припинили вимагання.
Восени 2011 року, у ОСОБА_23 виник умисел на заволодіння часткою в статутному капіталі ТОВ «Агропромислова компанія» і ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», що належала ОСОБА_39 , з метою матеріального забезпечення діяльності очолюваної ним банди.
Проте, оскільки ОСОБА_40 , який є головою Наглядової ради ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» та учасником ТОВ «Агропромислова компанія», а також який мав тісні стосунки із ОСОБА_41 , відмовився добровільно передавати ОСОБА_23 вказану частку, а також розірвав домовленість із останнім з охорони вказаних підприємств членами банди, що позбавило банду одного з джерел фінансування, тому в ОСОБА_23 виник умисел на примушування ОСОБА_42 та ОСОБА_43 шляхом вчинення злочинів відносно останніх до здійснення вищезазначених дій на користь ОСОБА_23 .
З цією метою ОСОБА_23 та ОСОБА_15 залучили ОСОБА_18 та невстановлених осіб для вчинення незаконного заволодіння автомобілем, яким користувався ОСОБА_44 та на праві власності належав його дружині ОСОБА_21 , а також майном, яке знаходилось в даному автомобілі.
Діючи за попередньо розробленим планом, 17 грудня 2011 року приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_18 та невстановлені члени банди, прибули на автостоянку ресторану «Рибацький стан» по вулиці Немировича-Данченка, 73 у м. Запоріжжі, де умисно, повторно, у складі організованої групи, незаконно заволоділи транспортним засобом «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_7 , що належав потерпілій ОСОБА_21 , після чого знаходячись на території гаражного кооперативу «Металург» по вул. Зразковій у м. Запоріжжі, умисно, повторно, у складі організованої групи разом з чотирьома невстановленими особами, таємно викрали майно, що знаходилось у викраденому автомобілі, що належало потерпілій ОСОБА_21 , а саме планшет іPadвартістю 8 000 гривень, чохлом вартістю 500 гривень, грошовими коштами в сумі 39000 гривень, пульт-чіпом від автомобіля вартістю 4000 гривень, двома пультами від воріт та від гаражу, вартістю 1200 гривень, водійським посвідченням, страховим полісом, подарунками ОСОБА_43 на День народження, що матеріальної цінності не представляють.
ОСОБА_23 , з метою доведення злочинного умислу на заволодіння частиною акцій ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», розробили разом із ОСОБА_15 злочинний план на вчинення умисного вбивства ОСОБА_45 – водія начальника служби безпеки вказаного підприємства ОСОБА_46 , за яким ОСОБА_15 залучив Особу № 1, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 не невстановлених осіб з числа членів банди, які мали вистежити автомобіль під керуванням ОСОБА_45 та вбити останнього з використанням зброї.
Готуючись до вбивства члени банди вирішили залучити ОСОБА_47 , який не був обізнаний про злочинні наміри членів банди, та який мав у користуванні мікроавтобус марки «Мерседес Бенц».
5 січня 2012 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , разом з Особою 1, та іншими невстановленими членами банди, діючи за попередньо розробленим ОСОБА_23 та ОСОБА_15 планом, на зазначеному мікроавтобусі під керуванням ОСОБА_47 , з метою вбивства, вистежили ОСОБА_45 в районі будинку АДРЕСА_13 , який керував автомобілем «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_8 .
Надалі ОСОБА_19 , згідно відведеної йому ролі, з метою реалізації умислу на вбивство, різко повернув кермо, в результаті чого змінив рух та направив мікроавтобус назустріч ОСОБА_48 , перегородивши таким чином йому подальший рух та змусив зупинитися.
Після цього, невстановлена особа, діючи спільно із іншими членами банди, з метою вбивства, з пістолету марки «ZORAKImod.914» або «BLOW.06» здійснив п`ять пострілів в ОСОБА_45 , який знаходився за кермом автомобіля, однак останній зумів ухилитися від пострілів та на автомобілі почав тікати.
В цей же час,   ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та невстановлені члени банди, бажаючи довести злочинний намір до кінця, намагалися зупинити ОСОБА_45 та вбити, однак це їм не вдалось, оскільки останній на автомобілі втік з місця нападу, таким чином обвинувачені та невстановлені члени банди виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі, а саме через не влучення пострілів у ОСОБА_45 та його втечу на автомобілі з місця події.
Крім того, на ґрунті неможливості отримання ОСОБА_23 прибутків від діяльності  ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» та ТОВ «Агропромислова компанія», між ОСОБА_23 та ОСОБА_41 і ОСОБА_49 виник конфлікт, внаслідок чого ОСОБА_23 надав ОСОБА_15 розпорядження організувати вбивство ОСОБА_43 у ресторані «Рибацький Стан».
З метою організації вчинення злочину ОСОБА_15 залучив членів банди ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_50 , а також Осіб 1, 2, 3, які для забезпечення мобільного пересування, а також можливості швидко та непомітно зникнути з місця вчинення злочину, мають використати автомобілі «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_9 , керувати якими доручив ОСОБА_19 та ОСОБА_14 .
Відповідно до розробленого плану по вбивству ОСОБА_51 , члени банди вирішили використати в якості знаряддя злочину бити та зброю - травматичний пістолет «Форт 12Р» калібру 9 мм серії НОМЕР_10 .
При підготовці до злочину, з метою переховування від працівників міліції після вчинення вбивства, ОСОБА_15 та Особа 2 орендували житло за адресами: АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 .
Реалізуючи умисел на вбивство, 5 березня 2012 року приблизно о 15 годині 10 хвилин, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , Особи 1, 2, 3, на двох зазначених автомобілях під керуванням ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , прибули до ресторану «Рибацький стан», що розташований по вул. Немировича – Данченка, 73 в м. Запоріжжі. Діючи за попередньо узгодженим планом, ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , не вимикаючи двигунів, залишились в автомобілях, розвернувши їх таким чином, щоб після вчинення злочину члени банди мали можливість швидко поїхати.
ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , Особи 2, 3, увійшли до зали ресторану із битами, Особа 1, при якій був пістолет, залишився біля дверей до зали ресторану, а ОСОБА_17 до зали ресторану не заходив, залишившись в холі притримувати двері. Побачивши в приміщенні ресторану ОСОБА_43 , який сидів за одним із столів, ОСОБА_13 , Особи 2,3, ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , з метою вбивства завдали ОСОБА_52 чисельні удари битами в область голови та тулуба,  а Особа 1 забігла до зали ресторану та здійснила постріл в ОСОБА_43 з пістолета «Форт 12», чим заподіяли останньому тілесні ушкодження, в тому числі вогнепальне вхідне проникаюче поранення у нижню третину живота, від яких настала смерть.
ОСОБА_15 , без передбаченого законом дозволу, вчинив зберігання за місцем свого проживання по АДРЕСА_12 бойових припасів – 12 патронів, до їх вилучення 10 березня 2012 року працівниками міліції. Також ОСОБА_15 без передбаченого законом дозволу носив при собі вогнепальну зброю – пістолет калібру 9х18 мм, в магазині якого знаходились бойові припаси – 8 патронів до пістолету «Макарова», «Стечкіна», калібру 9х18 мм, та корпус бойової наступальної осколкової гранати РГН із закріпленою в ньому пробкою із зарядом вибухової речовини вагою 90 г та бойовим ударно-дистанційно запалом УДЗ – до їх вилучення працівниками міліції в ході його затримання 26 березня 2013 року о 16 годині 45 хвилин біля будинку № 80 по вул. Партизанській в м. Василівка Запорізької області.
Органом досудового розслідування ОСОБА_15 обвинувачувався також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п. п. 8, 12, 13, ч. 2 ст. 115 КК України за фактом керування підготовкою та вчиненням закінченого замаху на вбивство ОСОБА_53 , за попередньою змовою групою осіб, однак суд дійшов висновку про його невинуватість у пред`явленому обвинуваченні та виправдав за недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. 
Органом досудового розслідування ОСОБА_16 та ОСОБА_18   обвинувачувались у вчиненні закінченого замаху на вбивство ОСОБА_45 за ч. 2 ст. 15, п. п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, однак суд дійшов висновку про їх невинуватість у пред`явленому обвинуваченні та виправдав їх за недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими, та виключено зі складу обвинувачення щодо них за даним епізодом посилання на п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_18 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за вчинення виготовлення, зберігання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, однак суд дійшов висновку про його невинуватість у пред`явленому обвинуваченні та виправдав за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_14 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційний розгляд був проведений неналежним складом суду в порушення вимог ч.2 ст. 76 КПК України. Стверджує, що з 17 лютого 2018 року по 30 листопада 2018 року він утримувався під вартою на підставі незаконного застосування щодо нього норми п.1 ч.4 ст.374 КПК України. Зазначає, що апеляційний суд не дав оцінки щодо неправомірного застосування судом першої інстанції відносно нього ч. 5 ст. 72 КК України в редакції ЗУ № 2046 – VІІІ від 18 травня 2017 року, та не навів переконливих аргументів щодо доведеності обвинувачення в бандитизмі. Повідомляє, що в основу вироку покладені недопустимі докази, які не відкривалися стороні захисту. 
У аналогічних за змістомкасаційних скаргах засуджений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставлять питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вважають, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 404, 419 КПК України, оскільки апеляційний суд частину зазначених доводів не перевірив, підстав визнання їх необґрунтованими не навів, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку та загальним формулюванням про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засудженого. Зазначають, що допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
У аналогічних за змістомкасаційних скаргах з доповненнями засуджений ОСОБА_16 та його захисник ОСОБА_8 , просять скасувати постановлені судові рішення і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_16 складу кримінальних правопорушень. Вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та дослідження доказів, істотні порушення вимог КПК України. Вважають, що судом першої інстанцій не дотримано вимог ст. ст. 87, 94, 290 КПК України. Зазначають, що в основу вироку покладені недопустимі докази, які не відкривалися стороні захисту. Стверджують, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним, не містить всіх обов`язкових елементів складу злочину. Повідомляють, що показання потерпілої були надані тільки стороні обвинувачення, тим самим позбавлено захист і всіх учасників провадження права на перехресний допит. Наголошують на необґрунтованості застосування конфіскації при призначенні покарання.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_18 ставить питання про скасування постановлених судових рішень та закриття кримінального провадження відносно його підзахисного на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 404 КПК України безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту щодо дослідження доказів, в тому числі повторного та недосліджених судом першої інстанції, надав їм іншу оцінку, переоцінив та змінив їх зміст в бік погіршення становища його підзахисного. Стверджує, що в ході судового розгляду не доведено вину ОСОБА_18 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Вказує, що судовий розгляд по даній справі не відповідає критеріям «справедливого суду», встановлених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_15 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 412, 413, 414 КПК України. Вказує, що апеляційний суд належним чином не спростував доводів апеляційної скарги його підзахисного щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильної кваліфікації діянь засудженого. Стверджує, що розгляд апеляційним судом відбувся незаконним складом суду. Зазначає про незаконність продовження запобіжного заходу у підготовчому судовому засіданні. Повідомляє, що заміна судді та перерозподіл суддів апеляційного суду відбувся з порушенням вимог ст. 319 КПК України. Звертає увагу на незаконність використання результатів НСРД судом апеляційної інстанції та порушення вимог кримінального закону щодо обґрунтування розміру моральної шкоди.
У касаційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_19  ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вирок та ухвалу вважає незаконними, необґрунтованими, невмотивованими у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Повідомляє, що суд першої інстанції всупереч п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України неодноразово слухав кримінальне провадження у відсутності її підзахисного. Стверджує, що не перевірені обставини про застосування з боку органів досудового розслідування відносно її підзахисного психічного та фізичного тиску. Зазначає, що судами не дотримано вимог ст. ст. 290, 352, 353, КПК України. Вважає, що в основу обвинувального вироку покладені недопустимі докази, які не відкривалися стороні захисту. Вказує, що показання потерпілої в суді були надані тільки на запитання сторони обвинувачення, не допитувався свідок ОСОБА_54 . Наголошує на безпідставній відмові в задоволенні та не вирішенню ряду клопотань сторони захисту. Також зазначає, що судом не вмотивовано і не зазначено у вироку, з яких підстав суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Звертає увагу на те, що судами залишилися не встановленими фактичні обставини кримінального правопорушення, і рішення прийняті у межах неконкретного обвинувачення, що не містить всіх обов`язкових елементів складу злочину. Стверджує, що у діях її підзахисного відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 257 КК України. 
У касаційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_13 ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вирок та ухвалу вважає незаконними, необґрунтованими, ухваленими з порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 404 КПК України за заявленим клопотанням сторони захисту, ухилився від повторного дослідження доказів, виклав обставини фактично інакше ніж суд першої інстанції, не вирішував питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених в порядку ст. 331 КПК України, та не вручив її підзахисному повний текст ухвали від 30 листопада 2018 року. Вважає, що судом першої інстанції всупереч вимогам ст. 390 КПК України, незаконно усунуто присяжного ОСОБА_55 , не дотримано вимог ст. ст. 87, 94, 290 КПК України. Повідомляє про порушення права на перехресний допит під час допиту потерпілої, необґрунтовано взято до уваги показання свідків, надані з чужих слів. Зазначає, що в основу вироку покладені недопустимі докази, які не відкривалися стороні захисту. Стверджує, що доказів вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, судами не встановлено.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважає судові рішення законними та обґрунтованими і заперечував проти задоволення касаційних скарг.
Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та засуджені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтримали доводи викладені у касаційних скаргах, просили скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище засудженого.
Частиною 1 статті 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Ухвала апеляційного суду – це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що  рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Окрім додержання цих вимог, в судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені  в апеляції, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, ці вимоги закону при перегляді кримінального провадження апеляційним судом не  виконані. 
З апеляційними скаргами, крім інших, звернулися засуджені ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_18 , захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_16 захисник ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_19 , захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_13 . 
Так, в апеляційних скаргах засуджених та захисників ставилися питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, неналежною оцінкою доказів, істотними порушеннями кримінального процесуального закону, покладенням в основу вироку недопустимих доказів.
Зокрема повідомлялося про те, що участь у банді нічим не підтверджена, жодний свідок не вказував на обвинувачених, як на членів банди, всі обвинувачення ґрунтуються на припущеннях. Стверджувалося, що невмотивований висновок про  дату організації банди. Не встановлено ні час придбання зброї, ні мету озброєння, а також не встановлено момент, який є визначальним щодо набуття об`єднанням всіх обов`язкових ознак банди. Зазначалося про постановлення вироку у межах неконкретного обвинувачення, що не містило всіх обов`язкових елементів складу злочину. Вказувалося, що показання потерпілого ОСОБА_35 , свідків ОСОБА_56 , ОСОБА_42 , ОСОБА_46 , ОСОБА_57 є показаннями з чужих слів, оскільки як на джерела походжень своїх свідчень вони посилаються на ЗМІ, осіб, яких не пам`ятають або не можуть назвати. Більше того, вказані свідки не надали показань щодо фактичних обставин створення банди. Жоден із них не вказав на обвинувачених, як на учасників злочинного угрупування «банди лисих». Повідомлялося про те, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_58 надав інші показання, ніж ті, що викладені у вироку. Наголошувалося, що суд, в порушення вимог ст. 95 КПК України, обґрунтував своє рішення показаннями свідків, які були надані в ході досудового розслідування, і безпосередньо в судовому засіданні їх не допитував. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг формально стисло виклав апеляційні доводи, однак з достатньою повнотою їх не перевірив, відповіді на них не дав, взагалі не провів аналізу і оцінки доказів, на які посилалися скаржники. Колегія суддів апеляційного суду, не погодившись із апеляціями засуджених та захисників, зосередилась виключно на висновках, викладених у вироку, достатньо обґрунтованих мотивів залишення апеляцій без задоволення в ухвалі не навела, а обмежилась формальним переліченням доказів, показань свідків та документів, які наведені у вироку суду першої інстанції, змінила вирок тільки в частині зарахування в строк відбування покарання час фактичного затримання засуджених та виключила посилання на ст. 68 КК України при призначенні їм покарання.
Доводів про необхідність  дослідження доказів через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та, як наслідок неправильної кваліфікації дій винних, незаконності засудження, апеляційний суд належним чином не перевірив, формально зазначив, що судом першої інстанції дотримано вимог закону, спрямованих на встановлення фактичних обставин у справі, тим самим допустив упередженість. 
Відповідно до статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесення йому вироку. 
Наведені положення Протоколу узгоджуються з  вимогами закону щодо права на справедливий судовий розгляд, змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів, їх допустимості. Дотримання цих правил вимагає, зокрема, якщо в апеляційному суді постає питання про встановлення певного факту в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції, тоді повнота дослідження доказів щодо цього факту має бути забезпечена у повному обсязі. Порушення цих положень є порушенням права особи на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції, а відтак і істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду  ухвалити законне і обґрунтоване рішення. 
Більше того, апеляційний суд, переглядаючи вирок, зазначив, що інші доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисників, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, а також не свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є неприпустимим.
Не отримали відповідей і доводи про те, що протокол слідчого експерименту від 21.11.2013 року за участю свідка ОСОБА_47 є недопустимим доказом, оскільки був складений після передачі матеріалів кримінального провадження до суду. При цьому судом не надавалися доручення, в порядку ст. 333 КПК України, на проведення такої слідчої дії. Свідка ОСОБА_47 безпосередньо не допитано у судовому засіданні, а тому його показання в ході слідчого експерименту є недопустимим доказом.
Поза увагою апеляційного суду залишилися і твердження про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_23 закрито у зв`язку з його смертю, а тому будь-які докази його злочинної діяльності є неналежними і не можуть оцінюватися в даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляцій про те, що перелічені у вироку докази свідчать лише про факт вчинення злочинів, а не участь у них обвинувачених, апеляційним судом неспростовані.
Залишилися без належних відповідей і доводи про недопустимість, як доказу,  протоколу огляду автомобіля від 07.01.2012 року, який проведений за відсутності постанови суду та дозволу власника, при цьому невідкладності огляду не було, відповідних причин в протоколі не зазначено. Відповідно, вилучені в ході огляду речові докази також є недопустимими.
Неспростовані і твердження засуджених та їх захисників про те, що не встановлені докази про час, місце та обставини, при яких обвинувачені надали згоду вступити в озброєну банду, не встановлено доказів щодо наявності планів про подальшу сумісну злочинну діяльність в майбутньому. А також ті обставини, що обвинувачені входили до громадського об`єднання, не можуть свідчить про озброєність банди. Більше того, отримана на підставі дозволів ГО «Козацька Варта» зброя відповідно до вироку, не є зброєю, якою обґрунтовується озброєність банди.
Перевіряючи доводи про застосування недозволених методів ведення слідства до обвинувачених, апеляційний суд формально зазначив, що районним судом досліджені постанови про відмову в порушенні кримінальних справ, однак не проаналізував ці постанови разом з іншими доказами у провадженні, на які посилалася сторона захисту, не надав жодної оцінки медичній документації, яка міститься в матеріалах провадження та з якої убачається наявність тілесних ушкоджень у обвинувачених.
Не спростовано апеляційним судом і доводів апеляцій щодо безпідставного обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України, оскільки факт участі ОСОБА_23 в створенні організованої групи (банди) з метою нападів на підприємства, установи, організації, керування нею, забезпечення її фінансування, розробці злочинів, планів, наявність зброї встановлено постановою прокурора про закриття кримінального провадження від 19.02.2013 року, тобто вина ОСОБА_23 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України, не доведена у спосіб, передбачений КПК України.
Не надано відповідей і на доводи про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували висновок про те, що ОСОБА_23 у невстановлений час залучив свого знайомого ОСОБА_15 з метою створення організованої групи (банди) для вчинення ряду злочинів на території м. Запоріжжя, відвів йому роль організаційного характеру, яка полягає в залученні співучасників, об`єднанні їх дій та спрямування їх на вчинення декількох злочинів, координації поведінки цих осіб. 
Залишив поза увагою апеляційний суд і доводи про неповноту судового розгляду, а саме не допитав свідків ОСОБА_47 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 . Натомість, послався на їх показання, дані в ході слідчих дій під час досудового розслідування.
Таким чином, відповідей на доводи апеляцій засуджених та їх захисників апеляційний суд не надав, мотивів залишення їх без задоволення не навів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
З урахуванням зазначеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. 
При новому апеляційному розгляді необхідно врахувати наведене, ретельно дослідити докази у провадженні, з урахуванням того, що засуджені та захисники просили їх оцінити по іншому, перевірити усі доводи апеляційних скарг, звернути увагу на імперативні вимоги Кримінального процесуального кодексу України, правильність застосування кримінального Закону, та в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване рішення, з викладенням в ньому аналізу доказів і ґрунтовних мотивів його прийняття. 
Оскільки вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст. 189,  п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України інкримінуються ОСОБА_17 разом із іншими обвинуваченими, їх дії взаємопов`язані, скасуванню підлягає і ухвала апеляційного суду щодо останнього в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України.
Касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням певних особливостей (стаття 434 КПК України). У свою чергу, ст. 418 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід.
Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України), з огляду на необхідність попередження ризику переховування ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного вироком суду, враховуючи, що вони обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційні скарги засуджених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , захисників: ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_16 , ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_18 , ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_15 , ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_19 , ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_13 задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2018 року щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15   скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Обрати  ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ,  ОСОБА_18  запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 листопада 2019 року включно.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_64                               ОСОБА_3