Постанова 
Іменем України
23 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 752/16810/15-ц
провадження № 61-17724св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року в складі судді Новак А. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Поливач Л. Д.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним третейського застереження.
 
Позовна заява мотивована тим, що що третейське застереження, яке міститься у кредитному договорі не відповідає статтям 1, 2 6, 12, 18 Закону України «Про третейські суди». Укладення оспорюваного пункту договору порушує її право на справедливий суд, оскільки вона позбавлена можливості для звернення у суд загальної юрисдикції, а третейські судді Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків є зацікавленими у результатах розгляду справи. Також при укладенні оспорюваного пункту договору представники банку не надали позивачу інформації, щодо можливих наслідків укладення третейської угоди. Пункт 6.2 договору порушує її права на звернення до суду загальної юрисдикції, тому такий правочин є нікчемним. Зазначала, що вона не могла ознайомитися з Регламентом третейського суду та не мала можливості обрати склад такого суду, а тому на момент укладення договору кредиту фактично мав місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду їй, як споживачу банківської послуги.
 
Уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати пункт 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 21 серпня 2008 року, укладеного між нею та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», недійсним з моменту внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» від 03 лютого 2011 року № 2983-VI.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого                      2017 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позов є необґрунтованим та недоведеним.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Аргументи учасників справ
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми статті 124 Конституції України, статей 1, 2, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 27, 203 ЦК України. 
 
Відзив інших учасників справи на касаційну скаргу не подано
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судами встановлено, що 21 серпня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії.
Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В. М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У випадку неможливості розгляду справи вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків  у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків .
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що пункт 6.2 договору обмежує її права споживача, порушує принцип рівності сторін за договором.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до статті 17 ЦПК Українисторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.
 
Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.
 
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.
 
Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.
 
Відповідно до статті 12 ЗУ «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовились про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.
 
Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу, або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою, за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.
На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.
 
Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України).
Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, статті 64 Конституції України).
Із аналізу статті 152 Конституції України та статей 67, 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» слідує, що рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії у часі, а тому невідповідність вимогам закону третейського застереження укладеного до 12 березня 2011 року, належить застосовувати до договорів, які містять третейське застереження, укладених з указаної дати.
Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у абз. 5 частини 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.
Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин (серпень 2008 року) Закон України «Про третейські суди» не містив заборони на укладення третейської угоди з приводу можливості розгляду третейськими судами справ про стягнення кредитної заборгованості за позовом позичальника, дійшов правильного висновку про те, що підстав до визнання пункту 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії немає.
 
Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Коротун 
С. Ю. Бурлаков
М. Є. Червинська