ПОСТАНОВА
Іменем України

11 вересня 2019 року 
Київ
справа № 199/1205/17 (2-а/199/75/17)
провадження № К/9901/34513/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до інспектора четвертої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Халіпи Андрія Вікторовича, третя особа - Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Білак С. В. (головуючий), Шальєвої В. А., Олефіренко Н. А.
І. Суть спору
1. У лютому 2017 року ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора четвертої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Халіпи Андрія Вікторовича (надалі - Інспектор, відповідач), за участю третьої особи - Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову від 10 лютого 2017 року серії ЕАА № 059651 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.
2. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що спірна постанова Інспектора є необґрунтована, адже позивач не допустив порушень Правил дорожнього руху.
3. Відповідач позов не визнав. У запереченні проти позову наполягав на безпідставності останнього та просив відмовити в його задоволенні з огляду на законність і обґрунтованість спірної постанови.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. 10 лютого 2017 року Інспектор виніс постанову серії ЕАА № 059651 у справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою 10 лютого 2017 року о 12:14 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Porsche Panamera, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у м. Дніпрі по пр. Слобожанський, 95 здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив підпункт 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху.
5. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.
6. Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.
7. В аспекті предмету доказування суд апеляційної інстанції констатував відсутність доказів факту порушення позивачем підпункту 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, а також зазначив, що при винесенні спірної постанови Інспектор не з`ясував: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не зазначено свідків правопорушення, не застосовані технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
8. Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська постановою від 16 березня 2017 року залишив позов без задоволення.
9. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача не спростував ту обставину, що позивач міг виїжджати з прилеглої території на заборонений червоний сигнал світлофору, оскільки з його пояснення світлофора не видно з автомобіля, а тому суд дійшов висновку про наявність факту порушення з боку позивача Правил дорожнього руху та про правомірність притягнення його до відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП.
10. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд від 3 травня 2017 року постановою від 3 травня 2017 року скасував постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2017 року й ухвалив у справі нове рішення, яким задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 , скасував постанову від 10 лютого 2017 року серії ЕАА № 059651 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, і закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.
11. Таке своє рішення суд апеляційної інстанції, з-поміж іншого, мотивував відсутністю доказів того, що позивач порушив підпункт 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, отже вчинення позивачем адміністративного правопорушення не доведено.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
12. Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції подало касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права.
13. У скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
14. Представник позивача подав заперечення на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
V. Оцінка Верховного Суду
15. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16. Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
17. Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
18. За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
19. Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
20. Згідно з підпунктом 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
21. Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
22. Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Висновок Верховного Суду
23. Аналіз обставин справи, установлених судом апеляційної інстанції та підтверджених матеріалами справи, та мотивів, покладених в основу оскаржуваного судового рішень, дає підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними, допустимими та достовірними доказами допущення порушення з боку позивача Правил дорожнього руху та, відповідно, у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.
24. Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови Інспектора та задоволення позову.
25. Доводи касаційної скарги, які зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи, вказаного висновку не спростовують.
26. При цьому в силу вимог частин першої, другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
27. Разом із цим, Верховний Суд звертає увагу на таке.
28. На час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, закріплено в статті 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у статтях 221-222 вказаного Кодексу. 
29. Так, згідно з приписами статті 222 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених частиною другою статті 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КупАП.
30. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (частина перша статті 283 КУпАП). Відповідно до частини першої статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 
1) про накладення адміністративного стягнення; 
2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 
3) про закриття справи.
31. Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.
32. Тому суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у статті 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП, замість указаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього. 33. При цьому відповідними повноваженнями адміністративні суди наділено лише з прийняттям КАС України в новій редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року. Так, відповідно до частини третьої статті 286 цього Кодексу  За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
33. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, але суд апеляційної інстанції під час розгляду справи допустив порушення процесуального закону, які полягають у закритті ним провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.
34. Таким чином, зважаючи на приписи статей 350, 351 КАС України, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково та змінити оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції шляхом виключення з його резолютивної частини висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, а в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
VI. Судові витрати
35. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 351, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2017 року у справі № 199/1205/17 (2-а/199/75/17) змінити, виключивши з її резолютивної частини слова «та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити».
3. В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2017 року у справі № 199/1205/17 (2-а/199/75/17) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко

                                                                                                    Н. А. Данилевич