П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
                         
16 жовтня 2019 року
м. Київ
 
Справа № 1940/1957/18
Провадження № 11-608апп19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Борен-А» на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року (судді Шевчук С. М., Кухтей Р. В., Нос С. П.) у справі № 1940/1957/18 за позовом ТОВ «Тернопіль мостобуд» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика Андрія Павловича (далі - приватний виконавець), третя особа - ТОВ «Борен-А», про визнання протиправною і скасування постановита
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.                 У жовтні 2018 року ТОВ «Тернопіль мостобуд» звернулося до суду з позовом до приватного виконавця, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 23 травня 2018 року ВП № 55290242 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, а також стягнути з приватного виконавця кошти у сумі 49 700 грн.
2.                 На обґрунтування позову ТОВ «Тернопіль мостобуд» зазначило, що на порушення вимог чинного законодавства приватний виконавець стягнув з боржника витрати виконавчого провадження у виді вартості послуг автоевакуатора та суб`єкта оціночної діяльності, а відтак оскаржувана постанова є протиправною. З урахуванням того, що оскаржувана постанова вже виконана, тому для ефективного захисту порушених прав позивача необхідно стягнути з приватного виконавця відповідні кошти.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.                 Тернопільський окружний адміністративний суд ухвалою від 26 грудня 2018 року задовольнив клопотання ТОВ «Борен-А» та закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
4.                 Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 21 лютого 2019 року скасував ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
5.                 Закриваючи провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції керувався тим, що оскаржувану постанову про стягнення витрат виконавчого провадження винесено у виконавчому проваджені ВП № 55290242, відкритому на виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року № 921/757/16-г/17. Цю постанову винесено до закінчення виконавчого провадження ВП № 55290242 і в окреме виконавче провадження не виділено, а тому оскарження такої постанови повинно здійснюватися в порядку господарського судочинства.
6.        Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, щоспір у цій справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
7.                 Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ «Борен-А» подало касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначило, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Зокрема, одним із доводів щодо скасування судового рішення вважає неправильне застосування апеляційним судом норм, які визначають юрисдикцію цього спору, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про належність спору до адміністративної юрисдикції.
8.        У зв`язку з викладеним третя особа просить скасувати оскаржуване судове рішення, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі. 
Позиція інших учасників справи
9.        У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Тернопіль мостобуд» вказало, що вважає вимоги касаційної скарги необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню.
Рух касаційної скарги
10.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22 березня 2019 року відкрив касаційне провадження в цій справі, а ухвалою від 19 червня 2019 року передав її на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
11.   Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 08 липня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників згідно з пунктом 1 частини першої статті 345 КАС України, а саме з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також зважаючи на характер спірних правовідносин, який не вимагає участі сторін.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
12.             01 грудня 2017 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження ВП № 55290242 з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року № 921/757/16-г/7.
13.             23 травня 2018 року приватний виконавець у межах виконавчого провадження ВП № 55290242 виніс постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 49 790 грн.
14.             15 серпня 2018 року приватний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55290242.
15.             Вважаючи протиправною винесену приватним виконавцем постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
16.        Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
17.             Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18.             На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
19.             Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
20.        Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
21.        Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.
22.             Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, приватного виконавця врегульовано статтею 287 КАС України, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
23.             За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
24.             Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.
25.        Отже, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.
26.             Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців чи приватних виконавців.
27.             Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначених нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом № 1404-VIII.
28.             Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
29.             З наведених норм права вбачається, що Закон № 1404-VIII установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
30.        Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності позову щодо оскарження постанови приватного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
31.        Відповідна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня, 03 жовтня та 14 листопада 2018 року у справах № 921/16/14-г/15, № 320/7888/16-ц, № 906/515/17 відповідно.
32.             З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому правильно скасував ухвалу суду про закриття провадження в адміністративній справі та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
33.             Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС Українисуд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
34.             Згідно із частиною першою статті 350 КАС Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
35.             Оскільки оскаржуване судове рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а правових висновків суду апеляційної інстанції скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А» залишити без задоволення.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков
 
Судді:                            Н. О. Антонюк                                                        Л. М. Лобойко
 
                                      Т. О. Анцупова                                                       Н. П. Лященко
 
                                               С. В. Бакуліна                                                         О. Б. Прокопенко
 
                                      Ю. Л. Власов                                                           Л. І. Рогач
 
                                      Д. А. Гудима                                                                       О. М. Ситнік
 
Ж. М. Єленіна                                                         В. Ю. Уркевич
 
                                      В. С. Князєв