Постанова
Іменем України
 
09 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 601/568/16
провадження № 61-23724св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3  на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів:       Ткача З. Є., Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,
ВСТАНОВИВ :
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У  квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.
Позив мотивовано тим, що після смерті її матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно: будинок АДРЕСА_1 .
Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як ОСОБА_4 18 травня 2004 року склала заповіт, яким заповіла онуці ОСОБА_3 все своє майно, 30 травня 2005 року склала новий заповіт, яким заповіла ОСОБА_3 тільки 1/2 частку будинку та господарських будівель.
З урахуванням уточнених позовних вимог, просила  скасувати та визнати нечинним заповіт, складений ОСОБА_4 18 травня 2004 року, згідно якого все майно заповіла її племінниці ОСОБА_3 , визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, а саме, на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2016 року  у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, скасування та визнання нечинним заповіту відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіти, складені 30 травня 2005 року та 18 травня 2004 року, є чинними, останній заповіт не скасував попередній, оскільки йому не суперечив, заповітами охоплена уся спадщина, у зв`язку з чим спадкоємець за законом ОСОБА_1 не одержала права на спадкування. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 грудня 2016 року скасовано.
Позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 житлового будинку АДРЕСА_1
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про стягнення судових витрат. 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що заповіти від 18 травня 2004 року та 30 травня 2005 року стосуються одного об`єкта спадкування і заповітом від 30 травня 2005 року ОСОБА_4 скасувала попередній.  Спадкоємцями за законом є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому за позивачем слід визнати  1/4  частину житлового будинку. Правових підстав для визнання заповіту від 18 травня 2004 року недійсним не має.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 січня 2017 року та залишити в силі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2016 року.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що заповіт, який було складено пізніше на      1/2 частку будинку, не скасував попередній заповіт, оскільки йому не суперечить, обидва заповіти складені на її користь. Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме, частину другу статті 1254 ЦК України. Існування на час відкриття спадщини двох чинних, внесених до Спадкового реєстру заповітів підтверджує те, що заповіт, складений за часом пізніше, не змінює, не скасовує та не суперечить попередньому заповіту. 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог.
Позиція інших учасників справи
У березні 2017 року ОСОБА_1  подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.  
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 601/568/16 з суду першої інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року справу призначено до розгляду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
12 червня 2019 року справа передана судді-доповідачу Дундар І. О.
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню  з огляду на наступне.
Судами встановлено, що 18 травня 2004 року ОСОБА_4 склала заповіт на ОСОБА_3 , яким заповіла все своє майно.
30 травня 2005 року ОСОБА_4 склала інший заповіт, яким заповіла ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Кременецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 
16 березня 2016 року державним нотаріусом Кременецької державної нотаріальної відмовлено ОСОБА_1. у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4 з тих підстав, що спадкодавцем складено заповіти та призначено своїм спадкоємцем іншу особу, а            ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Згідно  частини другої-шостої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17 (провадження № 61-42486св18) зазначено, що «при складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.
Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.
Тлумачення частини третьої статті 1254 ЦК України свідчить, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкодавця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини».
У справі, яка переглядається, перший заповіт від 18 травня 2004 року стосувався всього спадкового майна, натомість другий заповіт від 13 травня 2005 року стосувався тільки  1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов і споруд і земельною ділянкою, що знаходяться в АДРЕСА_1 .
Таким чином, визначення спадкоємця на право на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов і споруд і земельною ділянкою, що знаходяться в АДРЕСА_1 має відбуватися згідно заповіту від 13 травня 2005 року, а все інше спадкове майно повинно спадкуватися на підставі закону, як частина спадщини, що не охоплена заповітом.
Відповідно до частини першої статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про  задоволення позову в оскарженій частині. 
Розглядаючи спір, суд апеляційної  інстанції в оскарженій частині правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив в цій частині законне й обґрунтоване судове рішення. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення  ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду в оскарженій частині  без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 січня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання права ОСОБА_1 на 1/4 частку житлового будинку НОМЕР_1 з такою же часткою господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                  В. І. Крат
 
Судді                                                                             І. О. Дундар
 
                                                                                     В І. Журавель
 
                                                                                     Є. В. Краснощоков
 
                                                                                     М. М. Русинчук