Постанова 
Іменем України                                 
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 766/9344/18-ц
 
провадження № 61-10853св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.
суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув e порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського апеляційного суду         від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів Бугрика В. В., Базіль Л. В.,           Чорної Т. Г., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.
 
Позовна заява мотивована тим, що він 17 січня 2018 року придбав квартиру АДРЕСА_1 , про що було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. На час укладання договору та на час звернення до суду із позовом у квартирі зареєстровані відповідачі, які у добровільному порядку квартиру не звільняють та з реєстраційного обліку не знімаються. Їх реєстрація та проживання у квартирі порушує права власника оскільки обмежують його права щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні належною йому квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, та виселити їх із квартири.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 жовтня        2018 року у складі судді Хайдарової І. О. позов ОСОБА_1 задоволено.
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою       АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 
Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що реєстрація та проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі за згодою попереднього власника не свідчить про наявність у них права на проживання у цьому житлі після переходу права власності на нього до ОСОБА_1 
 
Районний суд зазначив, що у зв`язку з переходом права власності на квартиру до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до статті 169 ЖК України зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 10 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 
 
29 січня 2016 року ОСОБА_3 подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судових рішень у цивільній справі № 2-3506/11-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до             ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус                 Йосипенко В. В., ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 грудня 2008 року та витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 травня 2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Йосипенко В. В., ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 грудня 2008 року та витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що правовідносини у даній справі пов`язані з вирішенням справи № 2-3506/11-ц, що перебуває на розгляді у Херсонському міському суді Херсонської області. Отже, відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд ухвалив зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішення по справі                      № 2-3506/11-ц.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення Херсонського апеляційного суду від 16 травня 2019 року скасувати.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції поверхнево розглянув клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі. 
 
Заявник зазначає, що предметом позову у справі № 2-3506/11-ц є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 грудня 2008 року квартири АДРЕСА_1 , укладеного між                 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тому ОСОБА_3 не є стороною по справі і відношення до вказаного договору немає. 
 
Предметом справи № 766/4502/17 є визнання недійсним розпорядження            № 23944-ж від 04 грудня 2008 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та передачу її у приватну спільну сумісну власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності             від 04 грудня 2008 року на квартиру АДРЕСА_1 , визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тому ОСОБА_1 не є стороною по справі і відношення до вказаного правочинів немає.
 
Додатково вказує, що у суді першої інстанції представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подавалося клопотання про зупинення провадження у цій справі за аналогічних підстав, у задоволенні якого було відмовлено. Ухвала про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі                від 20 серпня 2018 року відповідачами не оскаржувалася.
 
Наголошує, що суд апеляційної інстанції формально поставився до заперечень з боку заявника та не врахував, що оскаржуваною ухвалою порушуються його право на вільне розпорядження своєю власністю.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
17 січня 2018 року ОСОБА_1 купив у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , про що було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та внесено відповідні відомості до державного реєстру речових прав.
 
На час укладання договору купівлі-продажу від 17 січня 2018 року та на час звернення до суду у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 з 16 листопада 2012 року та ОСОБА_3 з 03 липня 2013 року.
 
ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у спірній квартирі без згоди власника.
 
У проваджені Херсонського міського суду Херсонської області перебуває справа № 2-3506/11-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус               Йосипенко В. В., ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 10 грудня 2008 року та витребування майна з чужого незаконного володіння.

2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню .
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в проваджені Херсонського міського суду Херсонської області перебуває справа № 2-3506/11-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Йосипенко В. В., ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 грудня 2008 року та витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважав, що розгляд цієї справи є неможливим до вирішення справи № 2-3506/11-ц про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної  квартири від 10 грудня              2008 року та витребування майна з чужого незаконного володіння, тому дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження в справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.
 
Відповідно до абзацу четвертого пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року (стаття 251 чинного ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
 
Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд апеляційної інстанції не врахував, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Крім того, апеляційний суд не зазначив у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи                           № 2-3506/11-ц, чи є ці справи пов`язані спільним предметом чи підставою та яким чином рішення по справі № 2-3506/11-ц може вплинути на вирішення цієї справи.
 
Колегія суддів не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що розгляд справи неможливий до розгляду та вирішення справи                               № 2-3506/11-ц, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
 
Зупинивши провадження у справі, суд також порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
 
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
 
Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
 
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
 
Отже, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було порушено процесуальні норми у процесі розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
 
Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а, отже, відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду. 
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Херсонського апеляційного суду від 16 травня 2019 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник     І. А. Воробйова     Г. В. Кривцова     Р. А .Лідовець     Ю. В. Черняк