Постанова 
Іменем України 
 
16 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 756/1385/17
провадження № 61-29093св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротуна В. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Луценко О. М. від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Соколової В. В., Немировської О. В., Чобіток А. О. від                 24 жовтня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі -                  ФОП ОСОБА_2 ), у якому просив визнати недійсним договір оренди виробничого приміщення № 01/01 від 01 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
 
Позовні вимог мотивовано тим, що влітку 2012 року між позивачем та відповідачем  був укладений усний договір, який складався з третьої частин, а саме: надання позивачу у платне, строкове користування критого складського майданчика і використання приміщення на промбазі за угодою для будівельно-монтажних робіт за особистим проектом «Піраміда» на умовах безгрошового взаємозаліку сторонами їх економічних здобутків і інтересів. 03 липня 2014 року були розпочаті будівельно-монтажні роботи з особистим проектом позивача «піраміда» в найманому приміщенні на території промбази. 30 січня 2015 року під тиском відповідача ним було підписано договір оренди приміщення, замість договору найму виробничого приміщення. Вважає, що договір є незаконним, оскільки фактично між сторонами було укладено договір найму.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів вимог, на які посилався, як на підставу для визнання правочину недійсним.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування, з мотивів викладених у касаційній скарзі, немає.
Узагальнені доводи касаційної скарги
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд постановити рішення про скасування рішення судів попередніх інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є необґрунтованими, оскільки судами не з`ясовано обставини, не було витребувано та досліджено в судовому засіданні докази, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог. Судами не було надано жодного аналізу його вимог та не враховано безліч нормативно-правових актів, які містять положення про захист прав споживачів, на які посилався позивач. Вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з порушенням статті 212 та 213 ЦПК України 2004 року.
У листопаді 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_1 надійшли пояснення до його касаційної скарги, у яких містяться аргументи аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2017 року відкрито провадження в указаній справі і витребувано справу № 756/1385/17 з Оболонського районного суду міста Києва.
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди приміщення № 01/01, відповідно до умов якого відповідач передав ОСОБА_1 , а останній прийняв у тимчасове платне користування приміщення, а також зобов`язався сплачувати орендну плату.
В оренду передано приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Строк оренди визначений сторонами до 10 лютого 2015 року, який може бути змінений лише за згодою сторін.
Згідно Акту приймання-передачі приміщення № 01/0ФОП ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 . зазначене у договорі приміщення.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Позивач у позові указував на те, що оспорюваний договір є недійсним, так як між сторонами були погоджені інші умови, а саме між ними був укладений договір найму, а не оренди, нежитлового приміщення і сторони дійшли згоди щодо безоплатності найму та визначили строк найму у три роки.
Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами, щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.
В ЦК України поняття оренди та найм використовуються як тотожні, що вбачається з назви Глави 58 «Найм (оренда»). Застосування одного та іншого терміну пов`язано як правило тільки із практикою їх застосування в певних сферах, оскільки при будь-якій оренді відбувається найм майна.
В порядку визначеному статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Положення параграфу 4 Глави 58 визначають особливості найму будівлі або іншої капітальної споруди. Зокрема, в силу статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі. Договір найму будівлі або капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягають нотаріальному посвідченню.
Виходячи із наведених норм чинного законодавства, правильними є висновки судів попередніх інстанції про те, що посилання позивача на удаваність договору від 01 серпня 2014 року та його вимога про визнання дійсними інших умов є безпідставними.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.
Оскільки оскаржувані рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | С. Ю. Бурлаков
| В. М. Коротун