Постанова
Іменем  України
 
02 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 520/3947/17
 
провадження № 61-14483св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року у складі судді Васильків О. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Заїкіна А. П., Черевка П. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкта нерухомості.
Позов мотивовано тим, що сторони є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вересні 2011 року ОСОБА_2 за відсутності відповідних дозвільних документів самочинно провела роботи з будівництва нового двоповерхового індивідуального житлового будинку. Оскільки будівництво індивідуального житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1 , здійснено ОСОБА_2 без оформлення відповідної дозвільної документації, то самовільно збудований об`єкт підлягає знесенню. Вказана прибудова позбавляє позивача права користування належною йому частиною земельної ділянки.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: «3-3» -житлова кімната, площею 26,6 кв. м, «3-4» -коридор площею 15,0 кв. м,              «3-5» - кухня, площею 21,2 кв. м, «3-6» - санвузол площею 5,4 кв. м, «3-7» -житлова кімната, площею 26,6 кв. м, «3-8» - коридор площею 15,0 кв. м,              «3-9» - кабінет, площею 17,8 кв. м, «3-10» - санвузол площею 4,1 кв. м, загальною площею 131,7 кв. м, жилою площею 71,0 кв. м, у споруді під літ. «А-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: «3-3» - житлова кімната площею 26,6 кв. м, «3-4» - коридор площею 15,0 кв. м,            «3-5» - кухня, площею 21,2 кв. м, «3-6» - санвузол площею 5,4 кв. м, «3-7» - житлова кімната, площею 26,6 кв. м, «3-8» - коридор площею 15,0 кв. м,             «3-9» - кабінет, площею 17,8 кв. м, «3-10» - санвузол площею 4,1 кв. м, загальною площею 131,7 кв. м, жилою площею 71,0 кв. м, у споруді під літ. «А-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будівництво здійснено відповідачем без отримання дозволу на проведення будівельних робіт та оформлення проектної документації. Крім того, наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі - Інспекція ДАБК в Одеській області) від 11 червня 2014 року № 67 «СК» скасовано реєстрацію декларації від 17 серпня 2012 року за № ОД18212144078 про готовність до експлуатації об`єкта з реконструкції житлового будинку під літ. "А", будівництва гаража під літ. "М", будівництва вбиральні-душу під літ. "Н", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Одеського апеляційного суду від 19 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що будівництво  за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено без дозвільної документації.
Крім того, суд апеляційної інстанції посилався на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду адміністративного суду від 19 серпня 2015 року  (т. 1, а. с. 46-49) про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Інспекції ДАБК в Одеській області, третя особа - ОСОБА_1 , за участю Прокуратури Київського району м. Одеси, про визнання дій щодо прийняття наказу про скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 17 серпня 2012 року № ОД18212144078 протиправними та скасування самого наказу від 11 червня 2014 року № 67 «СК» (т.  1, а. с. 40-45).
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 06 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкта нерухомості призначено до судового розгляду  в складі колегії з п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, якою постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 11 червня 2014 року № 67«СК». 
Крім того, заявник посилалась на частину сьому статті 376 ЦК України, якою передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу від Одеської міської ради та  ОСОБА_1 , у яких вони просили залишити оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно прийняте при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_2 є власником 16/25 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 , що підтверджується рішеннями Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2006 року та 29 січня 2007 року.
06 вересня 2011 року інспектором Інспекції ДАБК в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_2 здійснювала самовільне будівництво житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 . 
Постановою Інспекції ДАБК в Одеській області від 06 вересня 2011 року за № 2214 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 97 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.
15 грудня 2011 року ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до Прокуратури Київського району м. Одеси із заявою про захист його прав у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 захопила частину його земельної ділянки та здійснює реконструкцію свого житлового будинку без дозвільної документації.
У березні 2012 року заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся із позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції ДАБК в Одеській області до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкту нерухомості.
Позовні вимоги заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції ДАБК в Одеській області мотивував тим, що ОСОБА_2 за відсутності відповідних дозвільних документів самочинно провела роботи з будівництва нового двоповерхового індивідуального житлового будинку. Будівництво здійснено на земельній ділянці, яка не передавалася ОСОБА_2 ані у власність, ані у користування. Оскільки будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснене ОСОБА_2 без оформлення відповідної дозвільної документації, то воно є самовільним.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року у справі № 1512/3707/2012 задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції ДАБК в Одеській області до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості (т. 1, а. с. 71-73).
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2015 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року та ухвалено нове, яким частково задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції ДАБК в Одеській області до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості. Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно збудовані приміщення у житловому будинку під літ «а-1» за АДРЕСА_1 , відповідно до розробленої та узгодженої проектної документації (т. 1, а. с. 74-81).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року скасовано рішення суду апеляційної інстанції та справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд (т. 1, а. с. 82-89).
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції ДАБК в Одеській області до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості (т. 1, а. с. 90-95).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року залишено без змін рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року (т. 1, а. с. 96-102).
Постановою Верховного Суду України від 25 травня 2017 року рішення апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 12 грудня 2016 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду України мотивована тим, що самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки. 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: - «1-1» - жиле, площею 8,8 кв м; - «3-1» - жиле, площею - 8,3 кв м; - «3-2» - жиле, площею 13,0 кв м; - «3-3» - жиле, площею  26,6 кв м; - «3-4» - коридор, площею 15,0 кв м; - «3-5» - кухня, площею  21,2 кв м; - «3-6» - санвузол, площею 5,4 кв м; - «3-7» - жиле, площею  26,6 кв м; - «3-8» - коридор, площею  15,0 кв м; - «3-9» - кабінет, площею 17,8 кв м;  «3-10» - санвузол, площею  4,1 кв м. Усього загальною площею - 161,8 кв м, житловою площею 88,1 кв м, у житловому будинку під літерою «а-1» за АДРЕСА_1 , відповідно до розробленої та узгодженої проектної документації.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 , не зважаючи на приписи Інспекції ДАБК в Одеській області щодо припинення самовільного будівництва, проігнорувала їх і продовжувала проводити будівельні роботи без дозволу відповідних органів на проведення такого будівництва. Оскільки ОСОБА_2 розпочала будівництво без відповідних дозволів та проекту на будівництво нерухомого майна, після притягнення її до адміністративної відповідальності не припинила самочинного будівництва, тому на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України ОСОБА_2 необхідно виконати роботи зі знесення самовільно реконструйованих приміщень  відповідно з розробленої та узгодженої проектної документації.
Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_5 , задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2018 року скасовано.
Провадження у цивільній справі № 1512/3707/2012 за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції ДАБК в Одеській області до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкта нерухомості закрито.
Повідомлено Одеську міську раду, Інспекцію ДАБК в Одеській області, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
 
2.                 Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Одним із способів захисту вказаного права є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. 
Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.
У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду також мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
Положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Суд апеляційної інстанції, не надав належної оцінки тому, що постановою Верховного Суду  у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року касаційну скаргу    ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 11 червня 2014 року № 67 «СК».
У вказаній постанові зазначено, що суд першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку про відсутність у позивача документів, що посвідчують її право власності чи користування земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_2 , і як наслідок, необґрунтовано відмовили ОСОБА_2 в позові про скасування наказу, яким скасовано декларацію про готовність об`єкта будівництва до експлуатації.
Постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року існувала на час прийняття оскаржуваноїпостанови Одеського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, але врахована судом апеляційної інстанції не була. 
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій).
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог. 
Вирішуючи справу, судине перевірили та не надали належної оцінки доводам заявника, викладеним у позовній заяві про те, що згідно висновку судової будівельно-технічною експертизи від 18 лютого 2014 року № 4219,  проведеного експертом Рапачом К. В . , встановлено істотні порушення будівельних норм і правил зведення будинку, які призвели до порушення  прав  ОСОБА_1 . 
Крім того, заявник посилався на те, що у зв`язку з  самочинною забудовою, він фактично позбавлений можливості користуватися належною йому частиною земельної ділянки. 
Ураховуючи те, що він придбав 9/25 частини житлового будинку йому належить право користування 9/25 частини земельної ділянки. Виходячи з  того, що загальна площа земельної ділянки становить 654 кв. м його частина мала складати 235,44 кв. м. Таким чином, внаслідок самочинного зведення  ОСОБА_2 споруди, його було незаконно позбавлено права користування належними йому 46,88 кв. м площі земельної ділянки. Компенсувати вартість втраченої ділянки або виділити йому іншу ділянку в межах відведеної, відповідач відмовляється. 
Виходячи з підстав та предмета позову, судам слід було з`ясувати права позивача на земельну ділянку, на якій відповідачем ведеться будівництво. 
Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, зазначених обставин та вимог закону не врахував, не встановив усіх необхідних обставин, необхідних для правильного вирішення справи.
У зв`язку з наведеним оскаржувану судову постанову апеляційного суду не можна вважати законною й обґрунтованою.
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено не повно, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 19 червня 2019 року скасувати,  справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Кривцова

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк