Постанова
Іменем України                      
                   
05 вересня 2019 року        
м. Київ
 
справа № 330/2081/16-ц
провадження № 61-25205св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача -  ОСОБА_2 ,
відповідач -  Якимівська районна державна адміністрація Запорізької області,
третя особа -  голова Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області Правосуд Олександр Євгенійович ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від  23 грудня 2016 року у складі судді Нестеренко Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Кухаря С. В., Воробйової  І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: голова Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області Правосуд О . Є. , про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що у 2015 році він обіймав посаду начальника управління агропромислового розвитку Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області.
 
13 листопада 2015 року голова Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області Правосуд О . Є. видав розпорядження № 161-12, яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації від 13 листопада 2015 року                              № 161-12 визнано протиправним та скасовано. 
 
Неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, що виразилось у моральних переживаннях, погіршенні відносин з колегами, підлеглими, друзями та знайомими. Розмір моральної шкоди він оцінював у 200 000,00 грн.
 
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із відсутності протиправних, неправомірних дій відповідача, які нанесли позивачу втрати немайнового характеру: фізіологічні, моральні та психологічні страждання.
 
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року  рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року залишено без змін. 
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що йому завдано саме моральної шкоди; позивач не вказав в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір та не надав доказів на підтвердження своїх доводів.

 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У вересні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Вказує, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки рішенню Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/8811/15; на порушення                         статті 112 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004  року не надали належної оцінки поясненням позивача, наведеним у позовній заяві; не взяли до уваги висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалах від 21 червня 2017 року у справі № 522/23045/15-ц, від 22 лютого 2017 року у справі № 638/9055/15-ц, від 09 серпня 2017 року у справі № 596/2292/15-ц.
 
У лютому 2018 року Якимівська районна державна адміністрація Запорізької області подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 відкрито касаційне провадження у справі.
 
У статті 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року                           № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом встановлено, що розпорядженням голови Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 23 листопада 2010 року № 94-к ОСОБА_1 призначений на посаду начальника управління агропромислового розвитку Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області.
 
Розпорядженням голови Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 січня 2016 року № 7-К ОСОБА_1 звільнений з цієї посади за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). 
 
13 листопада 2015 року голова Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області Правосуд О. Є. видав розпорядження № 161-12, яким до позивача ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.
 
Не погоджуючись із накладеним дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 оскаржив його до Запорізького окружного адміністративного суду, який рішенням від 08 лютого 2016 року визнав протиправним та скасував розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 13 листопада 2015 року № 161-12 (справа № 808/8811/15). Зазначене рішення 12 березня 2016 року набрало законної сили.

Нормативно-правове обґрунтування 
 
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України                               (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
 
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою статті 1167 ЦК України.
 
Визначення моральної шкоди міститься у статті 23 ЦК України та в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
 
Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
 
Обов`язковою підставою для відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. 
 
Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на підтвердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо. 
 
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Ухвалюючи рішення про відмову у  задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що йому завдано саме моральної шкоди; позивач не вказав, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір.
Крім доводів, зазначених у позовній заяві, будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених вимог позивач не надав. Звільнення позивача з посади за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України не може вважатися наслідком застосування до нього дисциплінарного стягнення.
 
Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки рішенню Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/8811/15 не заслуговують на увагу. У цій справі, хоча і визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 13 листопада 2015 року № 161-12 «Про застосування дисциплінарного стягнення до начальника управління агропромислового розвитку Якимівської райдержадміністрації  ОСОБА_1 », проте позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у зв`язку з цим йому завдано моральної шкоди та в чому саме полягає ця шкода.
 
Посилання заявника на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалах від 21 червня 2017 року у справі № 522/23045/15-ц, від 22 лютого 2017 року у справі № 638/9055/15-ц, від 09 серпня 2017 року у справі № 596/2292/15-ц є безпідставними з огляду на те, що предметом позову у цих справах є відшкодування моральної шкоди, завданої невнесенням посадовими особами відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за їхніми заявами.
 
Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | І. Ю. Гулейков
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик