ПОСТАНОВА
Іменем України

23 жовтня 2019 року 
Київ
справа №804/4298/16
адміністративне провадження №К/9901/29405/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого – Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,  
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Командувача Національної гвардії України ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року (головуючий суддя        Степаненко В.В., судді Гончарова І.А., Сидоренко Д.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року (головуючий суддя        Мельник В.В., судді Чепурнов Д.В., Сафронова С.В .),
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору
1. У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Командувача Національної гвардії України та з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ Командувача Національної гвардії України від 15.06.2016 № 360 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора           ОСОБА_1 ”, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання;
- зобов`язати Командувача Національної гвардії України поновити начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у військовому званні “майор”;
- визнати протиправним і скасувати наказ Командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 № 98 о/с “По особовому складу”, яким у зв`язку з позбавленням звання в дисциплінарному порядку було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- зобов`язати Командувача Національної гвардії України поновити ОСОБА_1 у Збройних Силах України на посаді начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- зобов`язати Командувача Національної гвардії України ухвалити рішення, яким здійснити виплату матеріального і грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 70  460,80 грн за час вимушеного прогулу, які позивач недоотримав внаслідок незаконного звільнення;
- стягнути з Командувача Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 12  126,40 грн;
- стягнути з Командувача Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50  000 грн. 
2. Позов обґрунтував тим, що до нього безпідставно застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання, що потягло звільнення з військової служби, оскільки дисциплінарний проступок вчинено ним внаслідок незнання порядку виїзду за кордон і значного службового навантаження. Водночас відповідачем не враховано його сумлінне ставлення до служби, рівень кваліфікації та професійні здобутки, не відібрано в нього пояснення з приводу події, що сталася, не ознайомлено з висновком службового розслідування. Крім того, за одне й те саме порушення його фактично двічі притягнуто до відповідальності, адже постановою районного суду до нього вже було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня           2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову.
4. Судові рішення мотивовані тим, що Командувачем Національної гвардії України правомірно прийнято рішення про позбавлення ОСОБА_1 військового звання і звільнення з військової служби, враховуючи те, що він допустив грубе порушення вимог законодавства України щодо дотримання державної таємниці, самовільно здійснивши виїзд до Російської Федерації без належного повідомлення командування, а також має не зняті дисциплінарні стягнення і негативну характеристику за місцем служби.
III. Провадження в суді касаційної інстанції
5. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняті ними рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
6. Скаргу аргументує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві. Наголошує, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на упереджене ставлення до нього з боку командування військової частини НОМЕР_1 , з яким у нього склались напружені стосунки, та дійшли необґрунтованих висновків про проведення з ним бесіди з приводу скоєного проступку, відсутності у відповідача обов?язку ознайомити його з висновком службового розслідування, можливості одночасного притягнення до адміністративної і дисциплінарної відповідальності. Посилається також на порушення судами обох інстанцій норм процесуального права, які полягали у розгляді справи окружним судом у складі колегії суддів, тоді як попереднє судове засідання проводилось суддею одноособово, розгляді безпідставного клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, яке було залишено без задоволення, порушенні окружним судом порядку розгляду справи та його відмові видати негайно вступну та резолютивну частини судового рішення, розгляді справи в суді апеляційної інстанції без участі позивача і його представника.
7. У запереченні на касаційну скаргу Командувач Національної гвардії України просить залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
8. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
9. З 15 липня 2002 року ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України.
10. Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2014 № 90 капітана    ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Національної гвардії України від 19.12.2014 № 152 о/с на посаду начальника речової служби, зараховано у списки особового складу частини та на всі види забезпечення.
11. 16.03.2016 спеціалістом ВОДТ Управління СБ України у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол № 21 про адміністративне правопорушення за ознаками пункту 6 частини першої статті 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), в якому встановлено, що ОСОБА_1 у період з 04 по 08 березня 2016 року виїздив у приватних справах за межі території України до міста Москва, Російська Федерація, без відповідного дозволу командира військової частини НОМЕР_1 та реєстрації у журналі виїздів секретоносіїв, а після повернення з-за кордону не повідомив керівництво військової частини НОМЕР_1 та режимно-секретний орган про факт виїзду за межі України, чим порушив вимоги пунктів 4-6 статті 28 Закону України “Про державну таємницю”, пунктів 116, 696, 697, 698 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 18.12.2013 № 939 (з грифом “для службового користування”).
12. У протоколі позивач зазначив, що з виявленим правопорушенням він згоден.
13. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року у справі № 204/2085/16-п (провадження №3/204/442/16) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 212-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 170 грн.
14. З донесення, яке надійшло 10 травня 2016 року з військової частини НОМЕР_1 , Командувачу Національної гвардії України стало відомо про притягнення начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
15. За фактом вчинення майором ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та з метою з`ясування причин і обставин, що сприяли його вчиненню, Командувачем Національної гвардії України призначено службове розслідування, результати якого викладені у висновку старшого офіцера управління з охорони важливих державних об`єктів, підполковника ОСОБА_3 , затвердженому т.в.о. командувача Національної гвардії України генерал-лейтенантом ОСОБА_4 14.05.2016.
16. У відібраних від ОСОБА_1 під час службового розслідування письмових поясненнях останній повідомив, що з 04.03.2016 по 08.03.2016 він перебував у місті Москва Російської федерації за сімейними обставинами (відвідував батьків). Про факт виїзду за кордон командуванню військової частини не доповів, тому що не знав, що в таких випадках треба проходити інструктаж у режимно-секретній частині та писати рапорт на ім?я командира частини з проханням дати дозвіл на виїзд за межі держави. Про факт притягнення до адміністративної відповідальності командуванню частини не доповів, оскільки в той час перебував у основній щорічній відпустці, після виходу з якої забув доповісти, зважаючи на службове навантаження та виконання обов?язків служби.
17. Службовим розслідуванням також встановлено, що за період проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 характеризується негативно, має три дисциплінарні стягнення (догану, оголошену наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2015 № 437, сувору догану, оголошену наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2015 № 155 по стройовій частині, попередження про неповну службову відповідність, оголошене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2015 № 509), під час співбесід висловлював небажання проходити військову службу в Національній гвардії України.
18. За висновком службового розслідування, причиною скоєного правопорушення є особиста недисциплінованість майора ОСОБА_1 , самоусунення від виконання ним своїх функціональних обов?язків, невиконання керівних документів щодо додержання державної таємниці, а також невміння керуватися ними під час виконання обов?язків військової служби. За систематичне порушення вимог виконавчої дисципліни, незадовільне відношення до виконання службових обов`язків та грубе порушення законодавства з дотримання державної таємниці запропоновано начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_1 розглянути на атестаційній комісії військової частини НОМЕР_1 та до 20 травня 2016 року надати матеріали до Головного управління Національної гвардії України щодо доцільності його подальшого проходження військової служби у Національній гвардії України.
19. Згідно з протоколом засідання від 16.05.2016 № 12 атестаційна комісія військової частини НОМЕР_1 ухвалила надати Головному управлінню Національної гвардії України до 20.05.2016 матеріали щодо доцільності подальшого проходження військової служби у Національній гвардії України та пониження у військовому званні на одну ступінь майора ОСОБА_1 . 
20. За вх.№ 3525 від 20.05.2016 на ім?я т.в.о. Командувача Національної гвардії України надійшло подання командира військової частини НОМЕР_1 разом з відповідними матеріалами про позбавлення майора ОСОБА_1 військового звання за систематичне порушення вимог виконавчої дисципліни, незадовільне відношення до виконання службових обов?язків та грубе порушення законодавства з дотримання державної таємниці.
21. Наказом Командувача Національної гвардії України від 15.06.2016 № 360 за порушення вимог статей 11, 12, 16 та 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби Збройних Сил України), свідоме негативне ставлення до військової служби та виконання службових обов`язків, ураховуючи суспільно-політичну обстановку у державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, на начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 , майора   ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання.
22. Наказом Командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 № 98 о/с “По особовому складу” майора ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України позбавлено військового звання відповідно до пункту 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, та припинено (розірвано) контракт і звільнено з військової служби у запас за підпунктом “в” пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”.
V. Позиція Верховного Суду
23. Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначені у Дисциплінарному статуті Збройних Сил України, затвердженому Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі – Дисциплінарний статут), дія якого поширюється, в тому числі на Національну гвардію України.
24. Відповідно до статей 1 і 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
25. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю (абзаци два і три статті 4 Дисциплінарного статуту).
26. Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю.
27. Про обов?язок начальника служби полку, правами якого користуються всі начальники служб полку, вживати заходів щодо охорони державної таємниці йдеться і у статті 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
28. Крім того, згідно з письмовим зобов?язанням у зв?язку з допуском до державної таємниці, складеним ОСОБА_1 05.09.2011, він взяв на себе зобов?язання виконувати вимоги режиму секретності, повідомляти посадових осіб, які надали йому допуск до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про свій виїзд з України та додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.
29. Згідно зі статтею 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
30. Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, матеріалами службового розслідування, проведеного з дотриманням порядку, встановленого статтями 84-85 Дисциплінарного статуту, доведено факт порушення позивачем військової дисципліни, що полягало у його виїзді за межі України без відповідного дозволу командира військової частини та реєстрації у журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці, а також у не доведенні до відома командира військової частини про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.
31. Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
32. Відповідно до статті 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
33. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (частина друга статті 86 Дисциплінарного статуту).
34. За приписами пункту 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці можуть бути позбавлені військового звання у зв`язку із засудженням за вчинення злочину, а також у порядку дисциплінарного стягнення. Військовослужбовці, позбавлені військового звання у порядку дисциплінарного стягнення, виключаються зі списків особового складу (крім військовослужбовців строкової військової служби) з дня підписання відповідного наказу, а якщо законодавством установлено строки здавання посади, - з дати затвердження акта про здавання і прийняття посади.
35. Ураховуючи грубе порушення майором ОСОБА_1 законодавства про державну таємницю та беручи до уваги, що позивач мав три незняті дисциплінарні стягнення, негативну характеристику з місця служби, а під час бесід 02.02.2016 і 16.05.2016 висловив бажання звільнитися з Національної гвардії України, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про правомірність позбавлення позивача військового звання у порядку дисциплінарного стягнення, що в силу підпункту “в” пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії особливого періоду.
36. Суди мотивовано визнали безпідставними доводи позивача про те, що його двічі притягнуто до відповідальності за одне й те саме правопорушення, оскільки у статті 61 Конституції України йдеться про неможливість бути двічі притягненим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тоді як постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року            ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, а оскаржуваним наказом Командувача Національної гвардії України від 15.06.2016 № 360 – до дисциплінарної відповідальності, що узгоджується з приписами частини другої статті 45 Дисциплінарного статуту і частини першої статті 15 КУпАП.
37. Аргументам позивача з приводу того, що його не було ознайомлено з висновком службового розслідування, не відібрано в нього пояснення щодо вчиненого порушення, не проведено бесіди перед звільненням, не ознайомлено під підпис з наказом Командувача Національної гвардії України від 01.07.2016 № 98 о/с, суди попередніх інстанцій дали належну правову оцінку.
38. Твердження ОСОБА_1 про порушення судами норм процесуального права не ґрунтуються на положеннях Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України, в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) та спростовуються матеріалами справи.
39. Так, розгляд адміністративної справи в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів передбачено статтею 24 КАС України (зокрема, з ініціативи судді в разі особливої складності справи).
40. Водночас підготовку справи до судового розгляду і попереднє судове засідання проводить суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі (частина перша статті 110 і частина друга статті 111 КАС України).
41. Під час судового розгляду справи суд вирішує клопотання осіб, які беруть участь у справі (статті 133 КАС України), заслуховує їхні пояснення (стаття 139 КАС України), досліджує докази (статті 138-149 КАС України).
42. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням наведених норм процесуального закону. При цьому ненадання позивачу копії вступної та резолютивної частин постанови у день її проголошення, про що ОСОБА_1 зазначив у поданій до окружного суду заяві від 27.04.2017, не впливає на законність і обґрунтованість судового рішення.
43. З приводу посилань ОСОБА_1 щодо порушення його права на участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, то матеріали справи свідчать про те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, однак у судове засідання ні він, ні його представник ОСОБА_5 не з?явились. Від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з перебуванням представника позивача за межами міста, а самого позивача – у м. Москві. Жодних доказів на підтвердження вказаних відомостей не надано. За наведених обставин та враховуючи положення частини четвертої статті 196 КАС України, апеляційний суд обґрунтовано ухвалив рішення про розгляд справи за відсутності позивача (його представника).
44. Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.
Керуючись статтями 343, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.
Головуючий                                                                                           С.А. Уханенко
Судді                                                                                                     О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська