Постанова                                                   
іменем України
01 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 443/739/17
провадження № 51-9445 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                           ОСОБА_5 ,
засудженого                                       ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140200000581 та 12017140200000144, за обвинуваченням        
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина  України, уродженця та жителя     АДРЕСА_1 , раніше судимого,
 
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі – КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня      2018 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, частиною 1 статті 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
На підставі статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 
Змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою до набрання вироком законної сили. 
Строк відбування покарання визначено обчислювати з часу приведення вироку до виконання та зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з      09 червня по 11 липня 2017 року. 
Задоволено позовні вимоги потерпілих. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 завдану ним майнову шкоду на користь: ОСОБА_7 в розмірі 50 405 грн,                  ОСОБА_8 — 3750 грн,  ОСОБА_9 — 31 000 грн, ОСОБА_10 — 20 400 грн, ТОВ «Будремпослуги» — 14 705 грн, ПП « Агрофірма Садко» — 18 400 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1094,04 грн витрат на залучення експерта.
Постановлено знищити речові докази, а саме металевий прут, чорну шерстяну шапку, ліхтарик, що зберігаються в камері схову Жидачівського ВП.
Також постановлено повернути ТОВ «Будремпослуги» дві дерев`яні дошки.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за злочини, вчинені за таких обставин.
Протягом 2015 року ОСОБА_6  шляхом зняття шибки вікна проник до складського приміщення ПП «Агрофірма Садко», яке розташоване в                                с. Піддістряни Жидачівського району Львівської області, звідки таємно викрав майно потерпілого, чим завдав ПП «Агрофірма Садко» майнової шкоди на загальну суму 18 400 грн.
Крім того, ОСОБА_6 у ніч на 11 червня 2016 року шляхом демонтажу стіни проник до складського приміщення, яке розташоване на АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_7 , чим завдав останньому майнової шкоди на загальну суму 19 430 грн.
Також засуджений у ніч на 23 вересня 2016 року шляхом пошкодження рами вікна проник до складського приміщення, розташованого на АДРЕСА_3 у тому ж місті, звідки повторно таємно викрав майно потерпілого          ОСОБА_9 , завдавши йому майнової шкоди на загальну суму 21 000 грн.
До того ж ОСОБА_6 у ніч на 26 листопада 2016 року, розбивши шибку вікна, проник до підсобного приміщення на території корівника, розташованого в             с. Заліски Жидачівського району Львівської області, звідки таємно повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 , чим завдав йому майнової шкоди на загальну суму 20 400 грн.
У період часу з 17:30 21 грудня 2016 року по 09:00 22 грудня 2016 року            ОСОБА_6 шляхом вільного доступу з території деревообробного комбінату, який розташований на АДРЕСА_4 , повторно таємно викрав майно потерпілого                   ОСОБА_9 , завдавши йому майнової шкоди на загальну суму 10 000 грн.
Крім того, ОСОБА_6 у ніч на 21 грудня 2016 року шляхом зриву навісних замків проник до приміщення столярного цеху ТОВ «Будремпослуги», розташованого на вул. Львівській, 39 у тому ж місті, звідки повторно таємно викрав майно ТОВ «Будремпослуги», завдавши майнової шкоди на загальну            суму 14 705 грн. 
Також ОСОБА_6 у ніч на 09 січня 2017 року шляхом зриву навісного замка проник до офісного приміщення, розташованого на АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_7 , чим завдав йому майнової шкоди на загальну суму 30 975 грн.
При цьому ОСОБА_6 у період часу з січня по 15 лютого 2017 року шляхом взлому бокових дверей проник до складського приміщення за зазначеною вище адресою, звідки повторно таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_8 , завдавши йому майнової шкоди на загальну суму 3750 грн.
19 лютого 2017 року ОСОБА_6 проник через паркан на територію                  згаданого вище ТОВ «Будремпослуги», звідки повторно таємно намагався викрасти майно на загальну суму 729 грн, але коли перетягував дошку через паркан, був виявлений та затриманий ОСОБА_9 , внаслідок чого не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від його волі. Цього ж дня ОСОБА_6 під час конфлікту із ОСОБА_9 з приводу вчинення ним замаху на таємне викрадення майна із території вказаного товариства, умисно двічі вдарив ОСОБА_9 металевим ломом по голові та один раз по спині, внаслідок чого заподіяв останньому по одному синцю на лобній та лівій лопаткових ділянках, які належить до легкого тілесного ушкодження. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2018 рокувирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2018 року залишено без зміни.
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з постановленими щодо нього рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час обшуку в нього незаконно було вилучено речі та інструменти, а також викрадено гроші та ювелірні вироби його матері, чимпорушено вимоги частини 1 статті 236 Кримінального процесуального закону (далі – КПК).
Зазначає, що така слідча дія як впізнання речей проводилася з порушенням вимог частини 1 статті 229 КПК.
Крім того, оспорює свою вину по епізоду крадіжок у «ПП «Агрофірма Садко» протягом 2015 року. Вказує, що впізнання речей було проведено 16 березня          2017 року, тобто після його затримання 20 лютого 2017 року. При цьому вказує, що представник потерпілого запізно звернувся із заявою про вчинення злочину, а саме 02 березня 2017 року, та не надав документи на підтвердження того, що викрадені речі належать «ПП «Агрофірма Садко».
Також оспорює свою вину за епізодами крадіжок, вчинених 11 червня,                  23 вересня, 21 та 22 грудня 2016 року, 09 січня 2017 року. Мотивує тим, що впізнання речей проводилося з порушенням кримінального процесуального закону. Також посилається на те, що він не мав технічної можливості вчинити злочини за епізодами від 11 червня 2016 року та 09 січня 2017 року, а докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, не доводять його вини у вчиненні крадіжок. При цьому вказує, що вилучені у нього речі належать саме йому.
Крім того, посилається на те, що в аудіозаписі судового засідання відсутні показання потерпілих та свідків, потерпілими документально не підтверджено, що викрадене майно належить саме їм, а судами першої та апеляційної інстанцій не вирішено в порядку статті 368 КПК питання про долю речових доказів, щодо яких заявлено цивільні позови про їх відшкодування.
Тобто акцентує увагу на тому, що під час постановлення вироку не вирішено питання про повернення речей йому чи потерпілим та не вказано, де ці речі знаходяться. А його клопотання щодо неповернення речей було проігноровано апеляційним судом.
До того ж вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно не зараховано йому у строк покарання строк перебування на стаціонарній       судово-психіатричній експертизі та попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Від представника потерпілого ПП «Агрофірма Садко» ОСОБА_11 надійшло клопотання про здійснення розгляду кримінального провадження без його участі.                           
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи в касаційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до статті 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
У касаційній скарзі засуджений, серед іншого, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статями 433,438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження.
 
Так, в основу вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання представників потерпілого ПП «Агрофірма Садко» — ОСОБА_11 ,                           ТОВ «Будремпослуги» — ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_7 ,               ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 щодо того, коли, де і в якій кількості було вчинено крадіжки; показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які впізнали знайдені під час обшуку в будинку засудженого речі, викрадені з приміщення ТОВ «Будремпослуги»; показання свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що 19 лютого 2017 року він разом зі своїм батьком ОСОБА_9 затримали ОСОБА_6 під час вчинення ним крадіжки з території                     ТОВ «Будремпослуги», та показав, що під час затримання засуджений умисно вдарив його батька залізним ломом по голові та спині, внаслідок чого заподіяв легкі тілесні ушкодження.
 
Також суд першої інстанції належно оцінив показання самого засудженого, який у судовому засіданні визнав вину лише за епізодом замаху на крадіжку                      від 19 лютого 2017 року, а саме коли він таємно намагався викрасти дерев`яний брус, однак був виявлений та затриманий ОСОБА_9 .
При цьому районний суд дійшов висновку, що невизнання засудженим своєї вини є обраним ним способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин, а його вину підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами.
Суд ретельно дослідив письмові докази, а саме: акти від  09 березня 2017 року,           11 червня, 23 вересня 2016 року, 26 листопада, 22 грудня 2016 року та 10 січня,  15 лютого 2017 року про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у потерпілих ПП «Агрофірма Садко», СПД ОСОБА_7 ,                           ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_16 , ТОВ «Будремпослуги», ФОП ОСОБА_8 , під час якої виявлено відсутність майна; протоколи пред`явлення речей для впізнання від 16, 21 — 23 березня 2017 року, зі змісту яких вбачається, що представник потерпілого ПП «Агрофірма Садко» — директор цього підприємства ОСОБА_11 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 серед знайдених під час обшуку в будинку    ОСОБА_6 і пред`явлених для впізнання речей впізнали викрадені у них речі; висновок експерта від 30 травня 2017 року № 11/877, з якого вбачається, що два сліди низу взуття, вилучені за фактом крадіжки з деревообробного комбінату, розташованого на АДРЕСА_4 , за типом візерунка та взаєморозміщенням їх елементів, залишені взуттям із таким же візерунком підошви, як і візерунок підошви пари черевик, вилучених у засудежного; протокол обшуку від 20 лютого 2017 року та фотознімки до нього, зі змісту якого видно, що під час проведення обшуку в житловому будинку та інших приміщеннях за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 , виявлено та вилучено майно, викрадене у потерпілих у цьому кримінальному провадженні; заяву потерпілого ОСОБА_9 від 20 лютого 2017 року про заподіяння йому невідомою особою тілесних ушкоджень металевим прутом під час затримання останнього при спробі вчинити крадіжку дерев`яної крокви з території ТОВ «Будремпослуги»; висновок експерта                 від 20 лютого 2017 року № 27/2017, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлено по одному синцю в лобній та лівій лопатковій ділянках, які утворилися від дії тупого предмета, могли виникнути 19 лютого 2017 року та належать до легкого тілесного ушкодження. Також місцевим судом було враховано й інші докази.
Оцінивши докази у кримінальному провадженні, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах доведено, а його дії правильно кваліфіковано за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3             статті 15 і частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 125 КК.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів.
 
Так, сукупністю наведених доказів підтверджується доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
 
Крім того, з установлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що у діях засудженого прослідковується певна схема щодо вибору місць, з яких він викрадав майно. Засуджений неодноразово повертався в одні й ті ж приміщення для вчинення крадіжок, а в деяких випадках вчиняв крадіжки в одному приміщенні, але у різних приватних підприємців. При цьому вчинення ним крадіжок було припинено лише завдяки його виявленню саме на місці злочину, де він раніше вже викрадав майно, та затриманню потерпілим. 
 
Водночас у колегії суддів немає підстав не довіряти показанням представників потерпілого ПП «Агрофірма Садко» — ОСОБА_11 , ТОВ «Будремпослуги» — ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та   ОСОБА_8 , які, кожен окремо, надавали пояснення щодо найменування, кількості та вартості викраденого в них майна. Крім того, частину цих речей було виявлено під час обшуку в будинку засудженого, а останній не надав доказів на підтвердження того, що ці речі належать саме йому, а не потерпілим. Також у суду немає даних про те, що потерпілі могли знати, які речі знаходяться у будинку засудженого, з метою обмовити останнього.
 
До того ж на місці злочину, вчиненого в період з 21 по 22 грудня 2016 року було виявлено два сліди низу взуття (мовою експертизи) і відповідно до висновку експертизи ці сліди за типом візерунка та взаєморозміщенням їх елементів, залишені взуттям із таким же візерунком підошви, як і візерунок підошви пари черевик, вилучених із будинку засудженого. Вказане також спростовує заперечення засудженого щодо вчинення ним злочину та вказівки, що вилучене під час обшуку в його будинку майно належить лише йому.
 
Отже, на переконання колегії суддів, винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах підтверджено сукупністю зібраних у кримінальному провадженні й безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів, а йогодії правильно кваліфіковано за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3        статті 15 і частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 125 КК. 
 
Доводи засудженого про те, що під час обшуку в нього незаконно вилучено належні йому речі та визнано їх речовими доказами, а впізнання речей проводилося з порушенням кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.
 
Частиною 1 статті 236 КПК передбачено, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. 
Відповідно до частини 1 статті 229 КПК перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати ознаки, за якими впізнає річ, проте може впізнати її за сукупністю ознак, особа, яка проводить процесуальну дію, зазначає це у протоколі. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети.
Згідно з частиною 2 статті 229 КПК річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.
У частині 3 цієї статті визначено, що якщо інших однорідних речей не існує, особі, яка впізнає, пропонується пояснити, за якими ознаками вона впізнала річ, яка їй пред`являється в одному екземплярі.
Як убачається зі змісту протоколу обшуку від 20 лютого 2017 року, обшук проведено в житловому будинку та інших приміщеннях за адресою:                             АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 . Під час обшуку було виявлено та вилучено майно, викрадене у потерпілих у цьому кримінальному провадженні. У зазначеному протоколі обшуку містяться підписи ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_17 , які були присутні під час обшуку, а також понятих. Разом із тим вилучене майно, в тому числі впізнані потерпілими речі,було процесуально оформлене.
Зі змісту протоколів пред`явлення речей для впізнання від 16, 21 — 23 березня 2017 року видно, що представник потерпілого ПП «Агрофірма Садко» — директор цього підприємства ОСОБА_11 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 серед знайдених під час обшуку в будинку ОСОБА_6 і пред`явлених для впізнання речей впізнали викрадені у них речі.
 
Відповідно до цих протоколів перед пред`явленням речей для впізнання у потерпілих попередньо з`ясовувалось, чи можуть вони впізнати річ, опитано про ознаки цих речей, а також про обставини, за яких вони бачили ці речі.
 
Вказані протоколи містять підписи як потерпілих, так і понятих. У зв`язку з цим колегія суддів не вбачає порушень під час наведених процесуальних заходів.
 
Колегія суддів наголошує, що у касаційній скарзі засуджений не конкретизує, в чому саме полягало порушення кримінального процесуального закону під час пред`явлення речей для впізнання потерпілими, не наводить доказів і аргументів на обґрунтування того, що під час обшуку було викрадено майно його матері, та не посилається на недопустимість вказаних протоколу пред`явлення речей для впізнання та протоколуобшуку. 
 
Розглядаючи апеляційні скарги засудженого та його захисника, апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та акцентував увагу на тому, що в апеляційній скарзі не зазначено про порушення вимог кримінального процесуального закону.
Касаційним судом також не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а такі слідчі дії, як обшук та пред`явлення речей для впізнання проведені відповідно до вимог закону.
Що стосується посилань засудженого на те, що впізнання речей було проведено 16 березня 2017 року, тобто після його затримання 20 лютого 2017 року, а представник потерпілого ПП «Агрофірма Садко» запізно звернувся із заявою про вчинення злочину, а саме 02 березня 2017 року, то колегія суддів вважає їх неспроможними з огляду на таке.
Під час перевірки кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що досудове розслідування проводилося в цьому провадженні на підставі заяв про вчинення кримінального правопорушення, поданих як фізичними, так і юридичними особами. Відсутність речей було встановлено потерпілими вже під час досудового розслідування, розпочатого після подання заяви від 21 грудня 2016 року представником потерпілого ТОВ «Будремпослуги» ОСОБА_12 .
Дозвіл на обшук будинку, де проживав засуджений, відповідно до змісту ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2017 року надано в рамках кримінального провадження за заявою про вчинення злочину потерпілого СПД « ОСОБА_7 ».
Під час цього обшуку і було виявлено речі потерпілого ПП «Агрофірма Садко», які в подальшому були впізнані представником потерпілого.
Отже, оскільки слідчі дії проведено в межах досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні та у відповідності до вимог закону, колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Посилання засудженого на те, що потерпілі документально не підтвердили, що викрадене майно належить їм, також є неспроможними, оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться акти про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у потерпілих, в ході якої виявлено відсутність майна, та протоколи пред`явлення речей для впізнання, зі змісту яких вбачається, що потерпілі серед знайдених під час обшуку в будинку ОСОБА_6 і пред`явлених для впізнання речей впізнали викрадені у них речі. Крім того, потерпілі у своїх показаннях підтверджували викрадення у них майна. Підстав не довіряти потерпілим у суду немає. 
Також колегія суддів не може погодитися з твердженням засудженого про те, що в аудіозаписі судового засідання відсутні показання потерпілих та свідків, оскільки, прослухавши записи судових засідань, не виявила відсутності вказаних показань на носіях інформації.
Доводи засудженого про те, що судами першої та апеляційної інстанцій не вирішено в порядку статті 368 КПК питання про долю речових доказів, щодо яких заявлено цивільні позови про їх відшкодування, тобто не вирішено питання про повернення цих речей йому чи потерпілим, а також його доводи про безпідставність незарахування судами йому строку перебування на стаціонарній судово-психіатричній експертизі та попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, є безпідставними з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2019 року засудженому           ОСОБА_6 на підставі частини 5 статті 72 КК зараховано строк попереднього ув`язнення з 09 червня по 11 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також в строк покарання зараховано термін його утримання у комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» у зв`язку з проведенням стаціонарної судово-психіатричної експертизи з 20 квітня по 10 травня 2017 року з розрахунку один день утримання в цьому закладі за два дні позбавлення волі.
Постановлено повернути заставодавцю ОСОБА_17 заставу в розмірі 33 680 грн. 
При цьому вирішено долю речових доказів відповідно до статті 100 КПК, зокрема, повернуто речові докази потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ТОВ «Будремпослуги» та ОСОБА_17 .
Постановлено знищити речові докази, а саме металевий прут, чорну шерстяну шапку, ліхтарик та пошкоджений навісний замок.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 травня 2019 року змінено ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської областівід 28 лютого 2019 року. Відповідно до частини 5 статті 72 КК (у редакції Закону від 26 листопада                2015 року) зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 14 червня по 16 листопада 2018 року за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2018 року щодо останнього.
Отже, питання щодо речових доказів у цьому кримінальному провадженні та зарахування засудженому строку перебування на стаціонарній                             судово-психіатричній експертизі та попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі вже було вирішено в порядку виконання вироку. У зв`язку з чим це питання не потребує повторного вирішення.
Таким чином, вирок районного суду є належним чином обґрунтованим, а ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, висновки судів про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2         статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 125 КК, належним чином мотивовано. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними немає підстав.  
Посилання засудженого в касаційній скарзі на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час перевірки матеріалів кримінального провадження не підтверджені.
Отже, Суд вважає, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня        2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року щодо засудженого ОСОБА_6  залишити без зміни, а його касаційну скаргу – без задоволення.
 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                    ОСОБА_3