Постанова
Іменем  України

23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 576/2999/13-ц
провадження № 61-33691св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
третя особа за зустрічним позовом - Глухівська міська рада Сумської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Лузан Л. В., Криворотенка В. І., Сибільової Л. О.,

ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , придбавши у власність частину об`єктів нерухомості по АДРЕСА_1 , без узгодження з ним зніс частину належного їм на праві спільної часткової власності житлового будинку, внаслідок чого значно погіршився стан належної йому частини будинку, яка після цього потребує проведення робіт по утепленню, улаштуванню відмостки, ремонту покрівлі над стіною та зведення водостоків. Також знесення відповідачем частини сараю призвело до часткової руйнації належної йому частини сараю. Крім того, ОСОБА_2 у порушення норм ДБН 360-92 почав будівництво паркану на основі цільнолитого бетонного фундаменту вздовж лінії межі між їхніми суміжними земельними ділянками, внаслідок чого значно погіршився стан старого паркану. 
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги просив:
 - усунути перешкоди у користуванні належними йому земельною ділянкою, житловим будинком та сараєм, що розташовані по АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу до обслуговування та ремонту зовнішньої стіни житлового будинку довжиною 5,52 м вздовж приміщень 1-5, 1-3, демонтувати фундаменту паркану між точками Е-Д , Д- Г та надати досутпу до обслуговування та ремонту стіни належного йому сараю;
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь 9 311 грн заподіяної майнової шкоди та 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд: усунути перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном в будинковолодінні АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання              ОСОБА_1 демонтувати частину паркану від житлового будинку до належної відповідачу частини сараю і влаштувати на цьому відрізку паркану хвіртку; демонтувати прибудовану ОСОБА_1 до належної йому частини житлового будинку прибудову з метою надання таким чином доступ для ремонту та обслуговування належної йому частини будинку з боку двору відповідача; стягнути з ОСОБА_1 на його користь 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня           2016 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовів, виходив з того, що сторонами не доведено порушення їх прав.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні належними ОСОБА_1 житловим будинком та сараєм, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни будинку довжиною 2,63 м уздовж приміщення будинку під літ. 1-5 та зовнішньої стіни належного йому сараю під літ. «Б» від точки «Д» до точки «Г». Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 595 грн на відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 приміщенням житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , а саме: зобов`язано ОСОБА_1 біля стіни належного ОСОБА_2 приміщення будинку під літ. ІІ площею 8,8 м демонтувати частину паркану шириною 1 м і на цьому місці влаштувати хвіртку, надавши таким чином ОСОБА_2 доступ для ремонту та обслуговування належної йому частини стіни будинку. У решті позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та зустрічний позов               ОСОБА_2 , виходив з того, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 вересня 2007 року проведений поділ об`єктів нерухомості та визначений порядок користування земельною ділянкою у спірному будинковолодінні відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2007 року. Враховуючи, що сторони не можуть у добровільному порядку вирішити питання щодо можливості ОСОБА_1 мати доступ для ремонту та обслуговування належної йому стіни будинку та зовнішньої стіни сараю, який можливий лише з боку земельної ділянки ОСОБА_2 , суд зобов`язав останнього надати ОСОБА_1 доступ до стіни будинку для її обслуговування та ремонту. Крім того, ОСОБА_1 діями ОСОБА_2 було завдано майнової та моральної шкоди, внаслідок знесення 3/4 частки сараю літ. «Б» та здійснення будівництва бетонного фундаменту з вставленими в нього металевими трубами - стойками під майбутній паркан, яка підлягає відшкодуванню відповідно до частини третьої статті 386, статті 1166 ЦК України. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - ОСОБА_7 , відхилено. Рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У липні 2017 року ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідно до договору дарування від 22 квітня 2016 року ОСОБА_2 подарував, а він отримав у дар в особисту приватну власність житловий будинок АДРЕСА_2 . Отже, на момент прийняття судових рішень щодо усунення перешкод у користуванні об`єктом нерухомого майна та зобов`язання ОСОБА_2 вчиняти відповідні дії на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2   не був власником майна і не мав юридичного права надавати доступ ОСОБА_1 до нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу  №576/2999/13-ц з суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року до закінчення касаційного розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року вказану справу №576/2999/13-ц призначено до розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлям по АДРЕСА_1 раніше перебував у спільній частковій власності у співвласників: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , які є рідними сестрою і братами, які отримали зазначене нерухоме майно у спадок після смерті їх матері.
ОСОБА_8 була власницею 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлям по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 липня 2006 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_9 належало на праві власності по 1/4 частині, кожному, вказаного житлового будинку на підставі рішення Глухівського міськрайонного суду від 03 травня 2006 року.
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 вересня 2007 року по справі № 22-Ц-520/2007 проведено поділ об`єктів нерухомості та визначено порядок користування земельною ділянкою в зазначеному будинковолодінні відповідно до висновку проведеної у вказаній справі судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2007 року. Розподіл спірного будинку та господарських будівель проведений за варіантом № 1; встановлення порядку користування земель ділянкою - за варіантом № 2.
Виділено в користування ОСОБА_8 , як співвласнику № 1 , в житловому будинку: приміщення № 1-6 площею 13,4 кв. м, № 1-7 площею 10,7 кв. м, № 1-3 площею 6,2 кв. м, а в надвірних будівлях: погріб - літера «В», вбиральню - літера «У», 3/4 частини сараю - літера «Б», сіни - літера «а», що складає 49/100 частини будинковолодіння, визнано за нею право власності на виділені приміщення.
Виділено в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , як співвласникам № 2, в житловому будинку: приміщення № 1-5 площею 6,6 кв. м, № 1-4 площею 23,1 кв. м та в надвірних будівлях : гараж - літера «Д», 1/4 частини сараю - літера «Б», літню кухню - літера «Г», веранду - літера «а», ганок - «кр», ворота з хвірткою - літера № 1, що складає 51/100 частини будинковолодіння, визнано за ними право спільної сумісної власності на зазначені приміщення.
Переобладнання у відповідних частинах виділених приміщень за висновком експерта покладено на сторони.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 по 400 грн з кожного - грошову різницю за ідеальну частку, що виділяється.
Встановлено порядок користування земельною ділянкою за варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2007 року. Виділено в користування ОСОБА_8 земельну ділянку площею             838,5 кв. м, зафарбовану в зелений колір. Виділено в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_9 земельну ділянку площею 838,5 кв. м, зафарбовану в жовтий колір.
21 квітня 2011 року укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_9 подарував ОСОБА_1 належні йому 51/200 частини житлового будинку з відповідними надвірними господарськими та побутовими будівлями, жилою площею 36,5 кв. м, загальною площею 77,9 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0500 га, що розташовані по АДРЕСА_1 . В договорі зазначено, що на земельній ділянці знаходиться один житловий будинок, дерев`яний, означений на плані КП «Глухівське БТІ» під літерою «А», а також надвірні господарські та побутові будівлі: «Б» - сарай, дерев`яний, «В» - погріб, шлакобетонний, «Г» - літня кухня, дерев`яна, «Д» - гараж, цегляний, «У» - вбиральня, дерев`яна та № 1-6, огорожа дерев`яна.
28 грудня 2009 року укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого ОСОБА_10 продала ОСОБА_2 49/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських та побутових будівель по АДРЕСА_1 площею 36,5 кв. м, загальною площею 77,9 кв. м, Відповідно до названого договору в користування ОСОБА_2 переходять: приміщення № 1-6 площею 13,4 кв. м, № 1-7 площею 10,7 кв. м, № 1-3 площею 6,2 кв. м та в надвірних будівлях: погріб - «В», вбиральня - «У», сіни - «а», 3/4 частини сараю - «Б». 
Право власності ОСОБА_2 на зазначені об`єкти нерухомості були зареєстровані 14 січня 2010 року КП «Глухівське бюро технічної інвентаризації».
Рішенням виконавчого комітету Глухівської міської ради № 148 від                       17 червня 2010 року об`єкту нерухомого майна ОСОБА_2 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 . 
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2012 року по справі № 1804/1314/2012 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , третя особа - Глухівська міська державна нотаріальна контора, про переведення прав покупця відмовлено, оскільки на час укладення між відповідачами ОСОБА_10 та               ОСОБА_2 договору купівлі-продажу 49/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , право спільної часткової власності позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_10 на даний будинок було фактично припинено, у зв`язку із виділенням їх часток в натурі за рішенням суду, а тому ОСОБА_1 не мав переважного права на купівлю частки будинку відповідачки.
02 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та Глухівською міською радою Сумської області укладено договір оренди землі, який зареєстровано 06 грудня 2010 року за № 041061600106, згідно з яким ОСОБА_2 передано в оренду земельну ділянку площею 822 кв. м для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2014 року рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано рішення Глухівської міської ради від 16 грудня 2010 року № 46 в частині передачі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 по 1/2 частині земельної ділянки розміром 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 407488 з додатком, виданий 24 грудня 2010 року Управлінням Держкомзему на підставі рішення Глухівської міської ради від 16 грудня 2010 року № 46, яким було засвідчено право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_9 по 1/2 частині на земельну ділянку 0,05 га в зазначеному будинковолодінні.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
За положеннями частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог статті 391 ЦК Українивласник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 квітня 2016 року, доданого до касаційної скарги, власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу Сумської області Заруба О. В.
 
Згідно з частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
 
Таким чином, після звернення до суду з цим позовом (03 грудня 2013 року) та до ухвалення місцевим судом рішення суду (28 липня 2016 року) і до ухвалення рішення в апеляційному порядку (30 листопада 2016 року), з             22 квітня 2016 року власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 .
 
Отже,  ОСОБА_3 набув право власності на вказане будинковолодіння на підставі договору дарування від 22 квітня 2016 року. Враховуючи, що до власника цього будинку пред`явлено позов про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення майнової та моральної шкоди, а власником його на час розгляду справи в суді першої інстанції є інша особа, суд повинен був залучити її до участі у справі згідно зі статтею 37 ЦПК України 2004 року.
 
Указані обставини свідчать про те, що оскаржуваними судовими рішеннями порушуються права  ОСОБА_3 , оскільки він не був залучений до участі у справі як власник спірного домоволодіння, а тому був позбавлений права на захист своїх прав та інтересів. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.
Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд. 
Відповідно до частин першої та третьої статті 405 ЦПК України, якщо касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час касаційного розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.
 
За результатами розгляду касаційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 416 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду касаційної інстанції.
 
Ураховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржених судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а раніше прийнятою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року підлягає скасуванню.
 
Керуючись статтями 400, 405, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня           2016 року, рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           В. О. Кузнєцов

Судді :                                                                                                     В. С. Жданова

                                                                                                                 В. М. Ігнатенко

                                                                                                                 В. А. Стрільчук

                                                                                                                 М. Ю. Тітов