Постанова                                                       
Іменем України                                         
 
21 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа 756/10344/14-ц
 
провадження № 61-33329св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач - комунальне підприємство «Житлосервіс «Куренівка»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1  на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року у складі судді Богдан О. О. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Поливач Л. Д., Поліщук Н. В.,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2014 року комунальне підприємство «Житлосервіс «Куренівка» (далі -КП «Житлосервіс «Куренівка») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6  про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
 
Звернення до суду мотивовано тим, що у відповідачів, зареєстрованих у кв.  АДРЕСА_1 ,  виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги перед КП «Житлосервіс «Куренівка», яка станом на момент подачі позовної заяви становила 45 112, 42 грн. 
 
Позивачем неодноразово здійснювались усні та письмові попередження відповідачів про необхідність погашення заборгованості, проте вказані попередження залишилися без відповіді.
 
На момент початку формування боргу за житлово-комунальні послуги  відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 були неповнолітніми і обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг був покладений на батьків. З часу досягнення вищезазначеними особами повноліття відповідний обов`язок покладений і на них.
 
На підставі вказаного позивач просив суд стягнути солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 на суму 1 663 грн. 49 коп. за період з 01 грудня 1996 року по 31 травня 2001 року, стягнути солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на суму 7 753 грн. 94 коп. за період з 01 червня 2001 року по 30 вересня 2006 року, стягнути солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , на суму 6 521 грн. 80 коп. за період з 01 жовтня 2006 року по 03 грудня 2008 року, стягнути солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на суму 21 084 грн. 75 коп. за період з 04 грудня 2008 року по 26 липня 2012 року, стягнути солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на суму 8 088 грн. 44 коп. за період з 26 липня 2012 року по 01 липня 2014 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року позов задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 1 663 грн. 49 коп. за період з 01 грудня 1996 року по 31 травня 2001 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 7 753 грн. 94 коп. за період з 01 червня 2001 року по 30 вересня 2006 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» заборгованість за житлово-комунальні послуги, в сумі 6 521 грн. 80 коп. за період з 01 жовтня 2006 року по 03 грудня 2008 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь КП «Житлосервіс «Куренівка» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 21 084 грн. 75 коп. за період з 04 грудня 2008 року по 26 липня 2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь КП «Житлосервіс «Куренівка»  заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 8 088 грн. 44 коп. за період з 26 липня 2012 року по 01 липня 2014 року.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі фактично користувались наданими позивачем житлово-комунальними послугами, але не сплачували кошти за це, а тому заборгованість за такі послуги підлягає стягненню в судовому порядку.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відхилено. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року залишено без змін.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність у відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги перед позивачем, доводи відповідачів щодо невизнання боргу є безпідставними та спрямовані на уникнення оплати, враховуючи періодичність сплати ними боргів за спожиті житлово-комунальні послуги.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 07 червня 2019 року № 633/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня     2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами при розгляді позовної заяви було допущено порушення матеріального та процесуального права, які  виразились у неповідомленні сторін про призначення судових засідань, відмові у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності, неврахуванні та неналежній оцінці наданих відповідачами доказів.
 
Заперечення на касаційну скаргу учасниками справи не подано

 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2  зареєстровані в АДРЕСА_2 та є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач.
 
Відповідно до довідок-розрахунків заборгованості відповідачі періодично з 1996 року по 2014 рік сплачували житлово-комунальні послуги, але не в повному обсязі. Загальна сума заборгованості становить 45 112 грн. 42 коп.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.
 
Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
 
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
 
Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
 
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
 
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
 
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
 
У даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, в якому зареєстровані та проживають відповідачі, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися КП «Житлосервіс «Куренівка» відповідно до тарифів, встановлених та затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації.
 
Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача за вказаний період на користь комунального підприємства, суд першої інстанції, висновки якого перевірено апеляційним судом, дав належну оцінку відповідним розрахункам, які під час розгляду справи відповідачем не спростовано.
 
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, безпідставні, оскільки із наявних в матеріалах справи розрахунків вбачається часткова оплата наданих позивачем послуг, що свідчить про переривання строку позовної давності у розумінні статті 264 ЦК України. Посилання заявника на те, що оплата здійснювалася ОСОБА_5 , яка не є представником всіх відповідачів, не враховуються судом, оскільки відповідно до частини першої статті 64 Житлового кодексу України повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Крім того, статтею 68 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
 
Відповідно до частини другої статті 305 ЦПК 2004 року неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
 
Суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів, врахувавши зловживання ними своїми процесуальними правами через неотримання судових повісток та встановивши, що позивачі були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить подача клопотання про відкладення розгляду справи саме в день, на який було призначено проведення судового засідання, а тому твердження касаційної скарги про позбавлення відповідачів можливості бути присутніми в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції є необґрунтованими.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які були обґрунтовано спростовані. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року, у зв`язку із залишенням оскаржуваного судового рішення без змін необхідно поновити його виконання.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян