Постанова
Іменем України
 
18 вересня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 201/3784/17
провадження № 61-14845св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз»,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У березні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 18 січня 2016 року відповідач незаконно та безпідставно припинив газопостачання до його квартири АДРЕСА_1 . 17 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача зі скаргою (претензією) в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», в якій ставив питання про відновлення газопостачання, повернення грошових коштів у розмірі 3 202,20 грн та притягнення винних працівників ПАТ «Дніпрогаз» до відповідальності за порушення законодавства. Листом ПАТ «Дніпрогаз» від 01 листопада 2016 року №9545/8-2 було надано відповідь та зазначено, що для розгляду скарги по суті заявнику необхідно надати доступ до газових приладів, які встановлені у квартирі. Відповідач не навів будь-якого обґрунтування такої вимоги, не розглянув скаргу об`єктивно, всебічно та своєчасно, внаслідок чого газопостачання до квартири не відновлено. Зазначені дії відповідача негативно впливають на його стан здоров`я, він переносить постійні хвилювання, а також позбавлений можливості готувати їжу, прати одяг та задовольняти інші побутові потреби. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії ПАТ «Дніпрогаз» щодо ненадання відповіді по суті скарги             від 17 жовтня 2016 року, визнати недостовірною інформацію, викладену у відповіді від 01 листопада 2016 року, що для розгляду скарги по суті необхідним є доступ до квартири співробітників ПАТ «Дніпрогаз», зобов`язати ПАТ «Дніпрогаз» належним чином розглянути скаргу від 17 жовтня 2016 року, відповідно до вимог законодавства вжити необхідних заходів і повідомити про прийняті рішення, стягнути з ПАТ «Дніпрогаз» на його користь на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн з додаванням 50 грн за кожний наступний день розгляду справи, починаючи                    з 13 березня 2017 року, а також допустити негайне виконання рішення в частині покладення на відповідача зобов`язання.
 
В запереченні на позовну заяву ПАТ «Дніпрогаз» зазначило, що газопостачання до квартири АДРЕСА_1 було припинено 18 січня 2016 року у зв`язку з аварійним витоком газу. По суті викладених у скарзі питань ПАТ «Дніпрогаз» надавалася інформація та неодноразові відповіді, що стосувалися підстав припинення газопостачання, здійснених заходів щодо відновлення газопостачання та неможливості пуску газу через ненадання доступу до квартири позивача для здійснення заходів з обстеження газових приладів. Вимога позивача про зобов`язання ПАТ «Дніпрогаз» розглянути скаргу належним чином та вчинити необхідні дії не відповідає способам захисту, передбаченим статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є спробою втручання в господарську діяльність підприємства, а тому не підлягає задоволенню. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, ПАТ «Дніпрогаз» просило відмовити в задоволенні позову.
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня                      2017 року у складі судді Ткаченко Н. В. в задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян» відповідачем об`єктивно, всебічно і вчасно перевірено скаргу та надано обґрунтовану відповідь. Відповідач повідомив, у який спосіб може бути поновлено право позивача, а саме для відновлення газопостачання позивач як власник квартири має надати доступ представникам ПАТ «Дніпрогаз» для обстеження внутрішньобудинкової системи газопостачання квартири. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що після набуття у власність квартири АДРЕСА_1 він звертався до відповідача з вимогами про переоформлення особового рахунку на себе та про здійснення перерахунку наявної заборгованості з газопостачання у розмірі         3 202,20 грн, тому позовні вимоги про визнання відповіді такою, що містить недостовірні відомості, не підлягають задоволенню. Доводи щодо порушення строків розгляду скарги є необґрунтованими, оскільки відповідь на скаргу від 17 жовтня   2016 року надана 01 листопада 2016 року, тобто в межах місячного строку, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян». Оскільки порушень вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлено, то підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім цього, позивач не зазначив, якими неправомірними діями чи бездіяльністю йому завдано моральної шкоди, в чому вона полягає, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування та якими доказами це підтверджується, тому підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені статтями 1167, 1172 ЦК України, також відсутні.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпрогаз» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано неправомірними дії ПАТ «Дніпрогаз» щодо надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 17 жовтня 2016 року без зазначення інформації про результати перевірки і суть прийнятого рішення. Зобов`язано ПАТ «Дніпрогаз»,               в межах його компетенції, об`єктивно і всебічно перевірити скаргу ОСОБА_1                      від 17 жовтня 2016 року та письмово повідомити ОСОБА_1 про результати перевірки скарги і суть прийнятого рішення. Стягнуто з ПАТ «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпрогаз» відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Дніпрогаз» в дохід держави судовий збір у сумі 1280 грн.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що лист відповідача від 01 листопада 2016 року № 9545/8-2 не містить інформації про надання позивачу відповіді на порушені ним питання у зверненні від 17 жовтня 2016 року і відповідач визнав факт нездійснення перевірки. ПАТ «Дніпрогаз» не оспорював право ОСОБА_1 на отримання запитуваної ним інформації, однак у листі від 01 листопада 2016 року               № 9545/8-2 відсутня будь-яка інформація щодо доводів позивача про необхідність повернення йому 3 202,20 грн, щодо неповідомлення мешканців будинку про відключення газопостачання 18 січня 2016 року. Зазначаючи у листі від 01 листопада 2016 року №9545/8-2, що для розгляду скарги по суті заявнику необхідно надати доступ до газових приладів, які встановлені у квартирі, відповідач не навів будь-якого обґрунтування такої вимоги. Відповідь ПАТ «Дніпрогаз» на звернення позивача має формальний характер, не містить інформації про результати перевірки і суть прийнятого рішення, а також відсилає заявника для вирішення питань до Виробничо-експлуатаційної служби № 1 ПАТ «Дніпрогаз». Встановивши факт порушення відповідачем права позивача на отримання інформації про результати перевірки відповідного звернення і суть прийнятого рішення, нездійснення відповідачем перевірки скарги позивача від 17 жовтня 2016 року, апеляційний суд дійшов висновку про заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу та про наявність підстав для застосування вимог частини другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян». При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд взяв до уваги обставини спричинення такої шкоди, наявність та характер душевних переживань, їх тривалість, нездійснення відповідачем дій щодо врегулювання спору мирним шляхом.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
 
У серпні 2017 року ПАТ «Дніпрогаз» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року, а рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2017 рокузалишити без змін.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать наявним у справі доказам та обставинам, встановленим судовими рішеннями в інших справах. ПАТ «Дніпрогаз» постійно вчиняє дії щодо відновлення газопостачання, однак ОСОБА_1 не надає доступу для обстеження газових мереж та приладів, що є обов`язковою умовою безпечного газопостачання квартири. Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивач не надав доказів її завдання, не зазначив, у чому виразилися його душевні страждання та переживання, а також не перевірив причинно-наслідкового зв`язку між діями ПАТ «Дніпрогаз» щодо надання повторної відповіді інформаційного характеру та завданою шкодою.
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, зазначивши про його законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області                          від 04 липня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України   № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
13 березня 2018 року справу № 201/3784/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами встановлено, що 17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яка була направлена для розгляду за належністю до ПАТ «Дніпрогаз». За змістом зазначеної скарги позивач просив вжити заходів щодо: демонтажу обводу газопостачання квартири АДРЕСА_1 ; приведення труб газопостачання у вказаному будинку в їх початковий стан, який був до 11 жовтня 2016 року; повернення йому коштів у розмірі 3 202,20 грн, які були зайво сплачені на чужий рахунок; притягнення до відповідальності співробітників ПАТ «Дніпрогаз», винних у допущених порушеннях законодавства.
 
Листом ПАТ «Дніпрогаз» від 01 листопада 2016 року № 9545/8-2 позивача було повідомлено про те, що для розгляду питання по суті йому необхідно надати доступ до газових приладів, які встановлені у квартирі, а з питань щодо обстеження газових приладів власнику квартири необхідно звернутися до Виробничо-експлуатаційної служби № 1 ПАТ «Дніпрогаз». Будь-якої іншої інформації вказана відповідь ПАТ «Дніпрогаз» від 01 листопада 2016 року не містить.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
 
Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
 
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
 
Частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
 
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
 
Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
 
Частиною другою статті 25 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.
 
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Встановивши дійсні обставини справи на підставі досліджених доказів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що направлений позивачу на його скаргу від 17 жовтня 2016 року лист ПАТ «Дніпрогаз» від 01 листопада 2016 року № 9545/8-2 має формальний характер, не містить будь-яких висновків за наслідками перевірки викладених в ній фактів і суті прийнятого рішення. Зазначивши, що для розгляду скарги по суті заявнику необхідно надати доступ до газових приладів, які встановлені у його квартирі, ПАТ «Дніпрогаз» не навело будь-якого обґрунтування такої вимоги, а поставлене у скарзі питання про повернення коштів у розмірі 3 202,20 грн взагалі не розглянуто.
 
З огляду на викладене, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив з того, що відповідачем порушено право позивача на отримання інформації про результати перевірки його скарги і суть прийнятого рішення.
 
Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Дніпрогаз» постійно вчиняє дії щодо відновлення газопостачання у будинку позивача, однак ОСОБА_1 не надає доступу для обстеження газових мереж та приладів, що є обов`язковою умовою безпечного газопостачання, не спростовують висновків апеляційного суду про те, що поставлені у скарзі від 17 жовтня 2016 року питання не були розглянуті ПАТ «Дніпрогаз» належним чином.
 
Стягуючи з ПАТ «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 500 грн на відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і керувався засадами розумності, виваженості та справедливості.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає принципу верховенства права, вимогам закону, засадам справедливості, добросовісності та розумності й підстави для його скасування відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області                     від 04 липня 2017 року було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року, то у зв`язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити його виконання. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області                      від 04 липня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | В. А. Стрільчук
| С. О. Карпенко
| М. Ю. Тітов