ПОСТАНОВА
Іменем України

31 жовтня 2019 року 
Київ
справа №826/9700/17
адміністративне провадження №К/9901/43874/18, №К/9901/43881/18, №К/9901/43884/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В. та судді Чиркіна С.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ", Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бородіна Ольга Василівна про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії за касаційними скаргами ОСОБА_2 , ТОВ «Рантьє» та Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у складі колегії суддів: Келеберди В.І., Качура І.А., Федорчука А.Б. від 25 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Губської О.А., Парінова А.Б., Беспалова О.О.,
В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ" (далі також - третя особа 1, ТОВ «Рантьє»), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бородіна Ольга Василівна (далі також - третя особа 2, приватний нотаріус, Бородіна О .В.), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України від 02 серпня 2017 року № 2471/5 "Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", яким задоволено у повному обсязі скаргу кінцевого бенефіціарного власника компанії з обмеженою відповідальністю Парісіфія Трейдінг Лтд ОСОБА_2 від 26 липня 2017 року;
- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити реєстраційні дії № 10701070035057673 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах" та № 10701050036057673 "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи", що проведені приватним нотаріусом (державним реєстратором) Бородіною Ольгою Василівною на підставі рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Рантьє", які відбулися 20 липня 2017 року у АДРЕСА_1 , шляхом скасування дій № 10709980038057673 та № 10709980039057673.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення порушено права та інтереси позивача як особи, яку обрано директором ТОВ «Рантьє». На думку позивача, відсутні підстави для скасування реєстраційних дій № 10701070035057673 та № 10701050036057673, адже при їх вчиненні державний реєстратор діяв у спосіб та у межах, що визначені нормами законодавства.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року, позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що твердження Комісії, зазначені у висновку, який став підставою для прийняття оскаржуваного наказу, є передчасними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 , ТОВ «Рантьє» та Міністерство юстиції України звернулися із касаційними скаргами до Вищого адміністративного суду України, в яких просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга ОСОБА_2 подана 29 листопада 2017 року.
Касаційна скарга ТОВ «Рантьє» подана 30 листопада 2017 року.
Касаційна скарга Міністерства юстиції України подана 12 грудня 2017 року.
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2017 року та 14 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 826/9700/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційні скарги, однак, розгляд справи цим судом не був закінчений. 
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року прийнято до свого провадження справу № 826/9700/17 та запропоновано сторонам надати відзиви на касаційні скарги.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Чиркіна С.М. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що компанія Парісіфія Трейдінг Лтд є мажоритарним власником ТОВ "Рантьє". Кінцевим бенефіціарним власником компанії Парісіфія Трейдінг Лтд є ОСОБА_2 
20 липня 2017 року приватним нотаріусом проведено реєстраційні дії № 10701070035057673 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах" та № 10701050036057673 "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи".
Вважаючи зазначені реєстраційні дії протиправними, ОСОБА_2 звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою, у якій просив їх скасувати. В обґрунтування доводів послався на порушення реєстратором вимог статей 15, 17, пунктів 1, 2, 6 частини першої статті 27, пункту 4 частини першої статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
За результатами розгляду скарги ОСОБА_2 , Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Комісія) склала висновок від 01 серпня 2017 року, згідно із яким встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваних реєстраційних дій було допущено порушення законодавства, оскільки документи, подані для проведення реєстраційних дій, не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме наступним.
1. На позачергових загальних зборах учасників ТОВ "Рантьє" від імені товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д", на підставі протоколу позачергових загальних зборів учасників від 20 липня 2017 року № 20/07-17, діє генеральний директор ОСОБА_1 , однак зазначений протокол поданий не був.
Пунктом 1 частини першої статті 27 Закону встановлено, що підставою для зупинення розгляду документів, поданих для державної реєстрації, є подання документів або відомостей, визначених цим Законом, не в повному обсязі.
У зв`язку з викладеним, згідно з висновком Комісії, приватний нотаріус мала зупинити розгляд документів, поданих для державної реєстрації, на підставі пункту 1 частини першої статті 27 Закону.
2. До переліку питань, рішення щодо яких вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50% загальної кількості голосів учасників товариства, відповідно до пункту 8.8 нової редакції статуту ТОВ "Рантьє" не включено питання про внесення змін до статуту. Однак зазначено, що рішення про внесення змін до статуту тощо вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності не менше як 2/3 загальної кількості голосів учасників.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про господарські товариства", до компетенції загальних зборів належить, зокрема: а) визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; б) внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу.
Відповідно до частини другої статті 59 Закону України "Про господарські товариства", з питань, зазначених у пунктах "а", "б" статті 41 цього Закону, а також при вирішенні питання про виключення учасника з товариства рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50% загальної кількості голосів учасників товариства.
Згідно з частиною другою статті 98 Цивільного кодексу України, рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, відповідно до пункту 5.4 нової редакції статуту ТОВ "Рантьє", зокрема, якщо учасники протягом першого року діяльності не сплатили повністю суму вкладів, товариство повинно оголосити про зменшення свого статутного капіталу або прийняти рішення про ліквідацію.
Однак, згідно зі статтею 52 Закону України "Про господарські товариства", якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 28 Закону, підставою для відмови у державній реєстрації є: документи суперечать вимогам Конституції та законів України.
У зв`язку з викладеним, згідно з висновком Комісії, приватний нотаріус мала зупинити розгляд документів, поданих для державної реєстрації, на підставі пункту 5 частини першої статті 28 Закону.
3. Назва засновника - нерезидента відповідно до ЄДР - компанія з обмеженою відповідальністю Парісіфія Трейдінг, а у протоколі позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Рантьє" від 20 липня 2017 року № 20/07-17-1 та статуті у новій редакції - компанія з обмеженою відповідальністю Парісіфія Трейдінг Лтд.
Пунктом 4 частини першої статті 27 Закону встановлено, що підставою для зупинення розгляду документів, поданих для державної реєстрації, є невідповідність відомостей, зазначених у документах, поданих для державної реєстрації, відомостям, що містяться в ЄДР.
У зв`язку з викладеним, згідно з висновком Комісії, приватний нотаріус мала зупинити розгляд документів, поданих для державної реєстрації, на підставі пункту 4 частини першої статті 27 Закону;
4. Відповідно до протоколу позачергових загальних зборах учасників ТОВ "Рантьє" та нової редакції статуту, створюється одноосібний виконавчий орган Генеральний директор. При цьому, директор та заступник директора не звільнені, а підпорядковуються Генеральному директору, що суперечить статті 62 Закону України "Про господарські товариства".
Відповідно до статті 62 Закону України "Про господарські товариства", у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства.
Згідно з пункту 5 частини першої статті 28 Закону, підставою для відмови у державній реєстрації є: документи суперечать вимогам Конституції та законів України.
У зв`язку з викладеним, згідно з висновком Комісії, приватний нотаріус мала зупинити розгляд документів, поданих для державної реєстрації, на підставі пункту 5 частини першої статті 28 Закону.
З огляду на зазначене, Комісія у своєму висновку вказала на наявність правових підстав для задоволення у повному обсязі скарги ОСОБА_2 та, як наслідок, скасування оскаржуваних реєстраційних дій у ЄДР, а також про необхідність тимчасово заблокувати доступ до ЄДР приватному нотаріусу.
На підставі висновку Комісії від 01 серпня 2017 року Міністерством юстиції України видано Наказ від 02 серпня 2017 року № 2471/5, яким, відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 27, пункту 5 частини першої статті 28, частини шостої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, наказано:
задовольнити у повному обсязі скаргу кінцевого бенефіціарного власника компанії з обмеженою відповідальністю Парісіфія Трейдінг ОСОБА_2 від 26 липня 2017 року;
скасувати реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20 липня 2017 року № 10701070035057673 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах" та № 10701050036057673 "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи", проведені приватним нотаріусом щодо ТОВ "Рантьє";
тимчасово заблокувати доступ до ЄДР приватному нотаріусу строком на 2 (два) місяці.
Не погоджуючись із Наказом Міністерства юстиції України від 02 серпня 2017 року № 2471/5, позивач звернулася до суду.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги докази того, що ОСОБА_1 в дійсності не працювала на підприємстві, не вживала жодних заходів для того щоб приступити до виконання обов`язків генерального директора, не отримувала заробітну плату, відтак позивач безпідставно стверджує про порушення оскаржуваним наказом її прав на достатній рівень життя і вільний вибір професії. Таким чином, оскаржуваний наказ стосується виключно публічно-правових реєстраційних дій щодо ТОВ «Рантьє», вчинених державним реєстратором.
У касаційній скарзі ТОВ «Рантьє» вказує, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що в пакеті документів, поданих приватному нотаріусу Бородіній О.В., був відсутній документ, який би підтверджував повноваження ОСОБА_1 діяти від імені ТОВ «Фактор Д» на позачергових загальних зборах учасників ТОВ «Рантьє» від 20 липня 2017 року.
У касаційній скарзі Міністерство юстиції України вказує, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що належним позивачем у даній справі повинно бути ТОВ «Рантьє», оскільки оскаржувані реєстраційні дії не зачіпають прав та інтересів ОСОБА_1 . Крім того, підстави, з якими ОСОБА_1 звернулась до суду не підвідомчі адміністративним судам, оскільки такі спори підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Від учасників справи заперечення або відзиву на касаційні скарги не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, в якій зазначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року не відповідають, а вимоги касаційних скарг є частково обґрунтованими з огляду на наступне. 
Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.
З такими висновками судів колегія суддів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).
У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Міністерством юстиції України 02 серпня 2017 року наказу № 2471/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Разом з тим, з висловлених позивачем у ході розгляду справи доводів вбачається, що основним мотивом звернення до суду стало прийняття відповідачем протиправного рішення, яким порушено права та інтереси позивача як особи, яку обрано директором ТОВ «Рантьє». 
Відносини, пов`язані з розглядом Міністерством юстиції України скарг у сфері державної реєстрації, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", постановою Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25 грудня 2015 року № 1127 та похідними нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.
Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
У справі, що розглядається спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України № 2471/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», оскільки вказаним наказом, як вважає позивач, порушено її корпоративні та трудові права. 
Відтак, спірні правовідносини є похідними з невирішеного корпоративного спору, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією змін до установчих документів юридичної особи, тобто такі правовідносини обумовлені необхідністю захисту прав не у сфері публічно-правових відносин, а корпоративних та майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 02 серпня 2017 року наказу № 2471/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. 
Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини безпосередньо стосуються корпоративного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того, сторони не інформували Суд про розгляд цього спору в інших судах.
З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є господарськими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про корпоративні права, порушені, на думку позивача, внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, та внесенням змін до установчих документів юридичної особи.
Відповідно до статті 1 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
Згідно статті 1 ГК України господарські відносини виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Відповідно до частин першої та другої статті 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час подання позову) господарським судам були підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Важливо, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 396/2550/17 та від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17 була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин, а саме правовідносин щодо визнання протиправними та скасування наказів Міністерства юстиції України, які є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності вчинення реєстраційних дій. 
Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.
Таким чином, сформована відповідно до статей 37, 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 346 КАС України практика Великої Палати Верховного Суду (постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду, що забезпечує, зокрема, здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права) стосовно обов`язку касаційного суду, встановивши порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів, закривати провадження у справі незалежно від доводів касаційної скарги, має вже сталий характер.
Метою розгляду однакової категорії справ у межах судів однієї юрисдикції є, серед іншого, забезпечення єдності судової практики.
Зокрема, Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у виходить з того, що принцип правової визначеності (legal certainty) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічного прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 "Про верховенство права" (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року на основі зауважень її членів ОСОБА_7 (Нідерланди), ОСОБА_8 (Швейцарія), ОСОБА_4 (Сполучене Королівство ), ОСОБА_6 (Фінляндія); п. 44-50).
Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).
Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.
В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.
Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.
На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.
Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the United Kingdom"), заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" ("Stanev v. Bulgaria"), заява № 36760/06, § 230).
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому касаційні скарги ОСОБА_2 , ТОВ «Рантьє» та Міністерства юстиції України підлягають частковому задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки спір у цій справі має вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги ОСОБА_2 , ТОВ «Рантьє» та Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ", Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бородіна Ольга Василівна про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії закрити.
Роз`яснити, що спір може бути розглянуто, зокрема, за правилами господарського судочинства.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                    І.В. Желєзний
                                                                                                    С.М. Чиркін