Постанова
Іменем України
 
06 листопада 2019 року 
м. Київ
 
справа № 299/1943/16-ц
провадження № 61-33463св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідачі за первісним позовом: Виноградівська міська рада в особі виконавчого комітету Виноградівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,
третя особа - Виноградівська державна нотаріальна контора,
позивач за зустрічним позовом -  ОСОБА_2 ,
відповідач за зустрічним позовом -  ОСОБА_1 ,
третя особа - Виноградівська державна нотаріальна контора,Виноградівська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2016 року у складі судді Трагнюк В. Р. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виноградівської міської ради в особі виконавчого комітету Виноградівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.
Позовна заява мотивована тим, що він є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Для прийняття спадщини він звернувся із заявою до нотаріальної контори. Проте, Виноградівська державна нотаріальна контора не може видати йому свідоцтво про право власності на спадщину, так-як відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно (спірний будинок). У той же час цей будинок з надвірною будівлею, облікований комунальним підприємством Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації (інвентаризаційна справа № 104165), що підтверджено технічним паспортом № 43, згідно якого житловий будинок завершений будівництвом, загальна площа становить 60,0 кв. м, в тому числі житлова площа 31,6 кв. м, які розташовані на неприватизованій земельній ділянці площею 0,63 га. До дня смерті матері, яка з середини 2002 року проживала одна, він постійно її доглядав, допомагав по господарству, обробляв земельну ділянку. Всі витрати на поховання матері були проведені за його кошти. Після смерті матері, у будинку здійснив ремонт, сплачував комунальні платежі.
Власник будинку, його батько - ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька у 2001 році, він звернувся із заявою до Виноградівської державної нотаріальної контори, що підтверджується довідкою від 16 липня 2016 року № 246/01-16, та прийняв належну за законом частину спадщини.
Спадкодавець за законом мати ОСОБА_5 , 1938 року народження, як така, що перебувала з ним у шлюбі, була зареєстрована та постійно прожинала з батьком у цьому ж будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , своєчасно прийняла належну за законом їй частину спадщини, що підтверджує довідками виконкому Виноградівської міської ради № №  70,71,3075.
Належність житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_6 додатково підтверджується: копією витягу із будинкової книги з наявним генеральним планом садибної ділянки, розмірами земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , планом будинку, експлікацією внутрішніх площ до плану будинку, звідним актом вартості будівлі та споруд; копією витягу технічних умов проектування газопостачання житлового будику АДРЕСА_1 від 19 травня 1988 року; копіями прийомо-здавального акту від 31 липня 1992 року, квитанціями та відповіддю керівника Виноградівського відділення замовнику ОСОБА_1 щодо дотримання вимог встановлення 3-х фазного електролічильника, з метою підключення до енергопостачання; будинку АДРЕСА_1 від 24 березня 1992 року.
Його батьками шлюб було укладено 01 березня 1962 року.
У шлюбі народилося двоє дітей: він, ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його брат - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після смерті матері йому як спадкоємцю першої черги за законом, державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. 
У зв`язку з наведеним, збільшивши позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на 2/3 домоволодіння - житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати у розмірі 30 091,00 грн, понесені ним на утримання, догляд, лікування та поховання ОСОБА_5 за рахунок частки нерухомого майна, належного їй за законом в порядку представлення.
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Виноградівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, про визнання права власності на частку спадкового майна.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дідусь ОСОБА_6 . На день смерті дідуся разом із ним проживали: бабка - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_9 , її брат ОСОБА_1 , та вона, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 09 серпня          2016 року № 3736.
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько - ОСОБА_7 . На день смерті батька разом із ним проживали: бабка - ОСОБА_5 , її мати ОСОБА_9 , брат ОСОБА_1 та вона.
Згідно статей 529, 549, 551 ЦК УРСР (1964 року) вона та її брат ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги за спадкодавцем - ОСОБА_6 , оскільки їх батько ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
На час смерті їх батька вона з братом були неповнолітніми.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабка - ОСОБА_5 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті їй відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_5 заповіту не залишено.
Спадкоємцями за законом відповідно до статті 1266 ЦК України спадкування за правом представлення є: вона та брат, та згідно з статтею 1261 ЦК України (перша черга спадкування за законом) - дядько ОСОБА_1 .
З довідки від 18 липня 2016 року № 527, виданої виконкомом Виноградівської міської ради, вбачається, що на день смерті ОСОБА_5 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з нею проживала ОСОБА_2 та син ОСОБА_10 , 2013 року народження.
Після смерті ОСОБА_5 вона звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житлового будинку та господарських споруд їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовостанавлюючих документів.
Брат ОСОБА_1 , відмовився від спадщини на її користь, про що написав відмову від прийняття спадщини на її користь, яка долучена до спадкової справи.
У зв`язку з наведеним просила суд визнати за нею право власності на                   1/2 частину спірного будинку.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від                  21 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено. 
Зустрічні позовні вимоги  ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2  право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .
Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_7 спадщину за батьком не прийняв. Таким чином, спадщина за померлим спадкодавцем прийнята його сином ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_5 по 1/4 частині житлового будинку на підставі статей 548, 549 ЦК України (1963 pоку). Після її смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 3/4 частині житлового будинку АДРЕСА_1, з яких 1/2 частина спільна сумісна власність, а 1/4 частина прийнята у спадок після смерті чоловіка. Спадкоємцями першої черги після її смерті є її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкоємцями майна, належного за правом представлення ОСОБА_7 , є його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 1274 ЦК України від своєї частки у спадковому майні відмовився на користь своєї сестри ОСОБА_2 ОСОБА_2 в свою чергу прийняла спадщину за правом представлення 2/4 частини, що дорівнює 1/2 частині.                        ОСОБА_1 в загальному після смерті батьківуспадкував 2/4 частини житлового будинку, тобто по 1/4 частині за кожним з батьків, що становить 1/2 частини.
Позовні вимоги       ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця не підтверджені належними та допустимими доказами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
09 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня                2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві                Петрову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що його покійний брат ОСОБА_7 на час смерті їхнього батька проживав окремо зі своєю сім`єю, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, тому спадкоємцями за законом у рівних частках по Ѕ за кожним були він і його мати - ОСОБА_5 . Крім того, судами не правильно застосовано до спірних правовідносин норми статті 1266 ЦК України, оскільки на момент смерті їх батька, ОСОБА_7 був живим, та із заявою про прийняття спадщини не звернувся. Тому його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 мають спадкувати не в порядку представлення, а в порядку черговості як онуки, а відповідно помилковим є рішення суду про визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину спірного будинку в порядку спадкування. Також судами не надано належної оцінки, наданим ним докази, про понесені ним витрати на поховання, догляд та лікування ОСОБА_5 та безпідставно відмовлено у задоволенні вказаних вимог.
 
У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначала, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не підтверджені жодними доказами.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судами установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 1962 року (т. 1 а. с. 21).
За час шлюбу побудували та набули у власність, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 , побудований у 1965 році, що підтверджується: технічним паспортом, довідкою БТІ, витягом із будинкової книги з наявним генеральним планом садибної ділянки, розмірами земельної ділянки, планом будинку, експлікацією внутрішніх площ до плану будинку, звідним актом вартості будівлі та споруд (т. 1 а. с. 8-10, 16, 29-37).
Сторонами не оспорюються обставини про те, що за час шлюбу у                      ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилось двоє дітей, сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 22, 141-142).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а. с. 17).
Відповідно до статті 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/2 його частину спірного будинку.
Спадкоємцями першої черги згідно з статтею 529 ЦК України (1963 року) є дружина - ОСОБА_5 , сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .
На час смерті ОСОБА_6 разом з ним проживала дружина - ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 18,19). 
Після смерті ОСОБА_6 його дружина вступила у фактичне володіння та управління часткою у спадковому в розмірі 1/4 частки. 
Інший спадкоємець першої черги, син померлого, ОСОБА_1 звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини після смерті батька (т. 1 а. с. 61, 90). 
Другий син померлого - ОСОБА_7 був зареєстрований у спірному будинку, однак фактично проживав разом зі своєю сім`єю до дня своєї смерті в с. Букове Виноградівського району (т. 1 а. с. 20, 185). 
ОСОБА_7 спадщину за батьком не прийняв, із відповідною заявою до нотаріальної контори не звертався (т. 1 а. с. 57-61). 
Відповідно до статті 549 ЦК України (1963 року) спадкоємець прийняв спадщину: 
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Суди, урахувавши наведені обставини та норми матеріального права, дійшли правильного висновку, що спадщина за померлим спадкодавцем ОСОБА_6 була фактично прийнята його сином ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_5 по 1/4 частині житлового будинку, хоча свідоцтв про право на спадщину за законом вони не отримали у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . 
Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 частині житлового будинку                     АДРЕСА_1 яких 1/2 частина спільна сумісна власність, а 1/4 частина прийнята у спадок після смерті чоловіка.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями першої черги після її смерті є сини: ОСОБА_1 , який у                     6 місячний строк звернувся до Виноградівської нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини (т. 1 а. с. 58) та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а. с. 141).
Відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. 
Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (частина п`ята статті 1266 ЦК України).
Спадкоємцями майна належного ОСОБА_5 за правом представлення ОСОБА_7 є його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які на час його смерті були малолітніми (т. 1 а. с. 137, 138, 145, 146).
Як убачається з матеріалів справи, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися позивачі за первісним позовом                         ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 58, 59).
ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 1274 ЦК України від своєї частки у спадковому майні відмовився на користь своєї сестри ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 60).
Суди, посилаючись на те, що відповідно до статті 1267 ЦК України розмір частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визнали, що ОСОБА_2 прийняла спадщину за правом представлення 2/4 частини, що дорівнює 1/2 частині, ОСОБА_1 після смерті матері успадкував 1/4 частину. В загальному після смерті батьків він за ними успадкував 2/4 частини житлового будинку, тобто по 1/4 частині за кожним з батьків, що становить 1/2 частини.
Проте, судами не враховано вимог частини п`ятої статті 1266 ЦК України, та ту обставину, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги за правом представлення, і частка їхнього померлого батька ОСОБА_7 ділиться між ними порівну.
Таким чином є помилковим висновок судів в частині визнання за                    ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 за кожним. В цій частині судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими та підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, з огляду на таке.
Як правильно встановлено судами, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Тобто, 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 мають ділитися на дві частини, так, як був би живим ОСОБА_7 , між двома синами: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . А оскільки спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами (внуками): ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , частка їхнього померлого батька ОСОБА_7 ділиться між ними порівну.
Таким чином, в загальному після смерті батьків ОСОБА_1 успадкував 5/8 частин житлового будинку, тобто 1/4 частини після смерті батька -                         ОСОБА_6 , та 3/8 після смерті матері - ОСОБА_5 
ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_5 , з урахуванням частки, від якої на її користь відмовився брат - ОСОБА_1 , успадкувала 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до статей 11, 60 ЦПК України 2004 року суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Суди, урахувавши наведені норми процесуального права та надавши оцінку, наданим ОСОБА_1 доказам про понесені ним витрати на поховання, догляд та лікування ОСОБА_5 , відповідно до вимог статті 212 ЦПК України, дійшли обгрунтованого висновку, що такі докази не є належними та допустимими.
Таким чином висновки судів в цій частині є обгрунтованими та законними.
Висновки з результатом розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 410 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення у частині часткового задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами    АДРЕСА_1 за кожним не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.
В іншій частині суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року, у частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами   АДРЕСА_1  за кожним скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування право власності на 5/8 частин житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .
Зустрічні позовні вимоги  ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування право власності на 3/8 частин житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .
У решті рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області             від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області             від 07 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                            А. А. Калараш
 
                                                                                                                       С. Ю. Мартєв  
 
                                                                                                                       Є. В. Петров  
 
                                                                                                                       С. П. Штелик