Постанова 
Іменем  України                                
 
16 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 488/2913/16-ц
провадження № 61-30164св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державне агентство автомобільних доріг України, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Державного агентства автомобільних доріг України та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року у складі судді Селіщевої Л. І. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Крамаренко Т. В., Прокопчук Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України (далі - Укравтодор) та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що на підставі наказу голови Укравтодору від 02 грудня 2015 року № 403-К він був призначений на посаду начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області. Наказом т.в.о. голови Укравтодору від 21 червня 2016 року № 176 йому оголошено догану за відсутність контролю за експлуатаційним станом автомобільної дороги М-13 Кіровоград - Платонове (на Кишинів) у межах Миколаївської області. Вважав цей наказ незаконним, оскільки він не визначає зміст правопорушення, є неконкретним. Будь-яких пояснень з цього приводу він не надавав та його не було ознайомлено з наказом під підпис.
23 липня 2016 року позивач випадково дізнався про те, що наказом т.в.о. голови Укравтодору від 22 липня 2016 року № 406-К він звільнений з посади на підставі пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Вважав, що цей наказ виданий всупереч положенням трудового права, оскільки його звільнено під час перебування на лікарняному, він не порушував трудову дисципліну, функціональні обов`язки виконував сумлінно, у тому числі здійснював контроль за експлуатаційним станом автомобільної дороги М-13 у межах своїх повноважень та виділених бюджетних коштів.
Внаслідок безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності йому спричинена моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, порушенні звичайного способу життя, приниженні його ділової репутації перед трудовим колективом та контрагентами.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати незаконними та скасувати пункт 2 наказу т.в.о. голови Укравтодору від 21 червня 2016 року № 176 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; наказ т.в.о. голови Укравтодору від 22 липня 2016 року № 406-К про звільнення його з посади начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області; поновити його на цій посаді; стягнути зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 77 217,28 грн; стягнути з Укравтодору на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року з урахуванням ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2017 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 2 наказу т.в.о. голови Укравтодору від 21 червня 2016 року № 176. Визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. голови Укравтодору від 22 липня 2016 року № 406-К. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області.
Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 101 950,94 грн. Стягнуто з Укравтодору на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани та звільнив його із займаної посади з порушенням вимог трудового законодавства.
У наказі про звільнення не зазначено, у чому саме полягає систематичне невиконання обов`язків, покладених на ОСОБА_1 , та коли таке невиконання мало місце. ОСОБА_1 не надавав пояснень при оголошенні йому догани та при звільненні із займаної посади.
Додатковим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2017 року стягнуто з Укравтодору та Служби автомобільних доріг у Миколаївський області судовий збір у дохід держави по 327,17 грн з кожного.
Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року в частині розподілу судових витрат та додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2017 року скасовано.
Стягнуто з Укравтодору на користь ОСОБА_1 5 429,20 грн судових витрат.
Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 1 000 грн, у дохід держави - 772,17 грн судових витрат.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції допустив помилку при пропорційному розподілі судових витрат, які складаються з витрат зі сплати судового збору та витрат позивача на правову допомогу адвоката.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників
У листопаді 2017 року Укравтодор та Служба автомобільних доріг у Миколаївській області подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційні скарги мотивовані тим, що суди самостійно мали перевірити та надати оцінку посадовим обов`язкам позивача, з урахуванням відповідних пунктів Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, надати правову оцінку виконанню позивачем своїх трудових обов`язків як керівника служби автомобільних доріг. Суди не звернули увагу, що на час вирішення питання про звільнення позивача з роботи він виконував трудові обов`язки, - був у відрядженні. 
У січні 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Надточиєва А. П. подала заперечення на касаційну скаргу, в яких просила відхилити касаційні скарги, оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами Служби автомобільних доріг у Миколаївський області та Укравтодору, зупинено виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року, крім рішення в частині позовної вимоги про поновлення на роботі в указаній цивільній справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Судами встановлено, що наказом голови Укравтодору від 02 грудня 2015 року № 403-К ОСОБА_1 з 07 грудня 2015 року призначений на посаду начальника Служби автомобільних доріг Миколаївської області.
Пунктом 2 наказу т.в.о. голови Укравтодору 21 червня 2016 року № 176 ОСОБА_1 оголошено догану за відсутність контролю за експлуатаційним станом автомобільної дороги М-123 Кіровоград - Платове в межах Миколаївської області.
Наказом т.в.о. голови Укравтодору від 22 липня 2016 року № 406-К ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України звільнений із займаної посади за систематичне невиконання, покладених на нього обов`язків. Підставою звільнення стали пояснення ОСОБА_1 від 06 липня 2016 року та протокол засідання колегії Укравтодору від 22 липня 2016 року № 4.
Із листка непрацездатності вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївський лікарні швидкої медичної допомоги з 12 липня до 19 вересня 2016 року.
За висновками перевірки Миколаївської міської виконавчої дирекції Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності зазначений листок непрацездатності оформлений з дотриманням вимог чинного законодавства. При перевірці правильності визначення розрахункового періоду, за який обчислюється заробітна плата, обчислення середньої заробітної плати для розрахунку страхових виплат порушень не встановлено.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).
Дисциплінарне стягнення застосовується з дотриманням строків та порядку їх накладення, передбачених статтями 148, 149 КЗпП України.
Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
При обранні виду стягнення необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина третя статті 149 КЗпП).
У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
При розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи дотримані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо.
Ураховуючи вимоги трудового законодавства та встановлені судом обставини, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що в наказі про накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді догани не зазначено, в чому конкретно полягали порушення трудового законодавства, посадових обов`язків або інших підвідомчих нормативних актів з боку позивача, коли мало місце порушення при виконанні позивачем повноважень щодо контролю за експлуатаційним станом автомобільної дороги.
Відсутність у зазначеному наказі викладення конкретних обставин та фактів порушень трудової дисципліни працівником ОСОБА_1 з визначенням строку таких порушень, позбавляє можливості суд перевірити та дати оцінку обґрунтованості таких фактів та своєчасності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Посилання Укравтодору в касаційній скарзі на те, що суд самостійно мав перевірити та дати оцінку посадовим обов`язкам позивача з урахуванням відповідних пунктів Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, дати правову оцінку виконанню позивачем своєї трудової функції як керівника Служби автомобільних доріг не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема наведених нормах трудового законодавства. Обставини та підстави, з якими роботодавець пов`язує притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, повинні зазначатися в наказі про притягнення особи до такої відповідальності.
Роботодавець при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді догани не дотримався процедури накладення такого стягнення, визначеної трудовим законодавством.
Не дотримано такої процедури й при звільненні позивача із займаної посади, оскільки в наказі не зазначено, у чому саме полягає систематичне невиконання обов`язків, покладених на ОСОБА_1 , коли таке невиконання мало місце.
Посилання в наказі на пояснення ОСОБА_1 від 06 липня 2016 року та протоколу засідання колегії від 22 липня 2016 року № 4, не розкриває суті дисциплінарних правопорушень, пов`язаних з невиконанням обов`язків позивачем.
Крім того, до застосування дисциплінарних стягнень від ОСОБА_1 роботодавець не вимагав від нього пояснень.
Посилання заявника Укравтодору на відмову позивача від надання таких пояснень та наявність пояснення позивача від 06 липня 2016 року суди не взяли до уваги, оскільки будь-яких доказів про відмову про відмову позивача від надання таких пояснень відповідачами не надано, пояснення позивача від 06 липня 2016 року не стосується суті спірного питання.
Доводи касаційної скарги Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про те, що ненадання таких пояснень працівником не має правового значення для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, суперечать частині першій статті 149 КЗпП України та позбавляє працівника можливості захистити свої права від безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
Згідно з пунктом 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.
Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.
Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьої статті 40, частиною другою статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.
Верховний Суд не погоджується з доводами касаційних скарг, що листок непрацездатності позивача є неналежним доказом з огляду на те, що позивач під час перебування на стаціонарному лікуванні 22 липня 2016 року був присутній на розширеному засіданні колегії Укравтодору, яке проходило у м. Києві.
За висновками перевірки Миколаївської міської виконавчої дирекції Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності листок непрацездатності оформлений з дотриманням вимог чинного законодавства.
З пояснень позивача вбачається, що він приїхав до м. Києва з метою отримання медичної консультації в одній із медичних установ цього міста та вважав за необхідне відвідати зазначене засідання колегії, проте участі в засіданні не брав.
Із наданого витягу з протоколу розширеного засідання колегії від 22 липня 2007 року не вбачається, що серед запрошених осіб був присутнім позивач та що він брав участь у засіданні цієї колегії.
Щодо порушень лікувального режиму стаціонарного хворого, які зазначені у листі голови комісії на ім`я директора Миколаївської міської виконавчої дирекції Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 35-37), то такі порушення відповідно виписного епікризу не вплинули на лікування та реабілітаційні заходи з відновлення працездатності позивача.
Положеннямичастини третьої статті 40 КзПП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.
Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що звільнення позивача з роботи у період його тимчасової непрацездатності є порушенням його трудових прав, наслідком чого є поновлення його на роботі.
У касаційній скарзі Укравтодору є посилання про фіктивність записів про хворобу позивача, про фальсифікацію документів та фактичну працездатність позивача на час його звільнення з роботи, проте в установленому порядку медичні документи про тимчасову непрацездатність позивача не анульовані.
Відповідно до частини першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд першої інстанції обґрунтовано поновив позивача на попередній роботі та стягнув з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати ухвалення судового рішення.
При розподілі судових витрат між відповідачами суд першої інстанції допустив помилку щодо пропорційного розподілу судових витрат, яка виправлена судом апеляційної інстанції.
Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання Укравтодору про зупинення провадження у цій справі.
Клопотання мотивоване тим, що 07 лютого 2018 року у рамках кримінального провадження ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України). За наслідками досудового розслідування кримінального провадження складено обвинувальний лист стосовно ОСОБА_1 , який надіслано до Заводського районного суду м. Миколаєва для розгляду по суті.
На цей час судовий розгляд триває, що підтверджується ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року у справі № 487/4615/18.
Посилаючись на викладене, Укравтодор просив зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням (вироком) Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/4615/18.
Клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірності або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд надає оцінку доводам касаційної скарги у межах зібраних доказів, яким надана правова оцінка судами першої та апеляційної інстанцій, а також у межах встановлених фактичних обставин справи. Суд касаційної інстанції нові докази не досліджує та фактичні обставини не встановлює, тому підстави для зупинення провадження у справі відсутні.
У березні 2019 року від Укравтодору до Верховного Суду надійшло клопотання про зупинення виконання судових рішень.
Клопотання мотивоване тим, що поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рахунок бюджетних коштів може мати незворотні наслідки, оскільки відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України поворот виконання при стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не допускається.
Клопотання не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року зупинено виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року, крім позовної вимоги про поновлення на роботі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази й надали їм належну оцінку, встановили обставини справи, за наслідками чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки виконання оскаржуваних судових рішень було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року, у зв`язку із залишенням судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 251, 400, 409, 410, 416, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Державного агентства автомобільних доріг України та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак 
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                        А. С. Олійник
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний
 
В. В. Яремко