ПОСТАНОВА
Іменем України

13 листопада 2019 року 
м. Київ
справа №193/876/16-а
адміністративне провадження №К/9901/13369/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2016р. (суддя - Патинко А.Г.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016р. (судді - Щербак А.А., Баранник Н.П., Дурасова Ю.В.) у справі за його позовом до Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії, 
встановив: 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив:
-визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу на оздоровлення за 2015 та 2016 роки згідно  ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  протиправною;
-зобов`язати нарахувати щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 4 мінімальних заробітних плат -  4782 грн., за 2016 рік у розмірі 4 мінімальних заробітних плат - 5422 грн.
-стягнути на його користь щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 4 мінімальних заробітних плат -  4782 грн., за 2016 рік у розмірі 4 мінімальних заробітних плат  - 5422 грн.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, інвалід ІІІ групи захворювання, яке пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, яка у 2015, 2016 роках виплачена у меншому, ніж встановлено Законом розмірі.
Постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2016р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016р., у задоволенні позову відмовлено.
З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування касаційної скарги посилається на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи, безпідставно не враховано висновки Пленуму Вищого адміністративного суду України, а також судову практику щодо розгляду зазначеної категорії справ, у зв`язку з чим ухвалено рішення, які підлягають скасуванню.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
В ході розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІІ групи захворювання, яке пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації ЧАЕС НОМЕР_3 від 11.07.2011р., посвідченням інваліда Великої вітчизняної війни НОМЕР_2 від 20.06.2011р., архівною довідкою №51/14629 від 31.10.1993р., експертним висновком №11953 від 21.03.2011р., довідкою №2926/43 від 19.05.1987р., довідкою обласної МСЕК №0249254 від 26.06.2014р. (зв`язок з ліквідацією наслідків на ЧАЕС), довідкою обласної МСЕК №0007066 від 26.06.2014р. (втрата працездатності).
10.03.2016р. позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у 2016 році згідно  ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Листом від 12.03.2016р. №1083/03-15 відповідач відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку, з посиланням на те, що допомога на оздоровлення у за 2016 рік виплачена йому у належному розмірі - 90 грн., відповідно до постанови КМУ №562 від 12.07.2005р.
10.06.2016р. позивач повторно звернувся до відповідача з заявою  року в якій просив нарахувати та виплатити йому щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за 2015, 2016 роки рік у розмірі - 4 мінімальних заробітних плат (4782 грн. та 5512 грн. відповідно); роз`яснити чи порушує його права нарахування та виплата йому відповідачем щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у 2015, 2016 роках у розмірі 90 грн., замість 4872 грн. та 5512 грн. відповідно, а також чи звертались посадові особи відповідача до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з пропозиціями про виділення коштів для виплати йому у 2016 році щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у сумі 5512 грн.
Листом від 14.06.2016р. №2356/03-15 відповідач повідомив позивача про те, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІІ групи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадян, встановлено постановою КМУ №562 від 12.07.2005р. "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 90 гривень, і саме в такому розмірі позивачу виплачено грошову допомогу у 2015 та 2016 роках.
Вважаючи, що відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у меншому розмірі ніж передбачено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що  виплата щорічної допомоги на оздоровлення передбачена  постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої відповідач здійснив виплату позивачу допомоги на оздоровлення у визначеному нею розмірі, оскільки іншого розміру такої допомоги у 2015 році та 2016 році не встановлено, а  ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 січня 2015 року, не встановлює розміру такої допомоги.  
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів попередніх інстанцій не спростовують та є безпідставними з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Правові підстави та порядок компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення таким особам визначено у ст.  48 Закону  України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ). 
Відповідно до  статті 48 Закону №796-ХІІ  в редакції, що існувала після визнання  рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008  неконституційними змін, внесених підпунктом 11 пункту 28  розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI, щорічна допомога на оздоровлення зазначеній категорії осіб складала 4 мінімальних заробітних плати.
Разом з тим, в подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.
Так, відповідно до  Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»  від 28.12.2014р. №76-VIII (далі - Закон №76-VIII) внесені зміни, зокрема, до  статті 48 Закону №796-ХІІ  та викладено її у такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».
Відповідно до Прикінцевих положень  Закону №76-VIII, цей  Закон  набирає чинності з 01.01.2015р., крім пункту 42 розділу I  цього Закону  (щодо  Закону України від 14.10.2014р. «Про прокуратуру»), який набирає чинності з 25.04.2015р.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» від 21.04.2016р. №1339-VIII, який набрав чинності з 22.05.2016 року,  статтю 48 Закону №796-ХІІ  викладено в новій редакції: 
«одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».
Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року  стаття 48 Закону №796-ХІІ  не містила положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення особам у відповідних розмірах кратних до мінімальної заробітної плати.
Крім того,  рішенням Конституційного Суду України  у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті  1, частини першої, другої та третьої статті  95, частини другої статті  96, пунктів 2,  3,  6статті116, частини другої статті  124, частини першої статті  129 Конституції України, пункту 5 частини першої  статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої  статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України  в системному зв`язку з окремими положеннями  Конституції України від 25 січня 2012 року №3рп/2012  встановлено, що нормативно - правові акти Кабінету міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої  статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання  Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано  Постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  №562 від 12.07.2005р.
Згідно п. 1 вказаної  постанови  розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам складає 90 грн.
Враховуючи що починаючи з 01 січня 2015 року ст. 48 Закону №796-ХІІ не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення, зокрема інвалідам III групи, у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, колегія суддів вважає, що суди дійшли обгрунтованого висновку, що виплату позивачу допомоги на оздоровлення було здійснено відповідачем на підставі чинного на час здійснення нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2015, 2016 роки законодавства, а саме:  постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р.  №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому суди обгрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Подібні висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права викладені в постановах Верховного Суду від 18.01.2019р. (справа №554/7879/16-а), від 11.09.2019р. (справа №674/181/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.
Відповідно до частини 1 статті 350  КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями  340,  349,  350,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України,
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову  Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2016р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук