ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 676/6290/15-ц
провадження № 61-14086 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна»,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення             Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року в складі судді Швець О. Д. та на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року в складі колегії суддів Варвус Ю. Д., Заїки В. М., Пастощука В. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 001904 від 03 вересня 2015 року з додатками, стягнення грошових коштів у розмірі 82 000 грн, стягнення понесених витрат у розмірі 500 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.
 
Позов обґрунтований тим, що 03 вересня 2015 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу № 001904 (далі - договір), відповідно до умов якого лізингодавець взяв на себе зобов`язання придбати предмет лізингу - автомобіль Chevrolet Niva вартістю 202 000 грн, зазначений в специфікації, що є додатком № 2 до договору, у власність та передати його в користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. 
 
Працівник компанії не пояснив позивачеві всіх положень договору, чим сприяв неправильному розумінню нею укладеної угоди та сплати ТОВ «Євролізинг Україна» 22 990 грн як комісії за організацію та оформлення договору, тобто адміністративного платежу.
 
Протягом обіцяних трьох днів авто не було поставлене позивачеві, ТОВ «Євролізинг Україна» не надало їй повну, достовірну та доступну інформацію відносно предмета та умов договору; діяльність, якою займається відповідач, є нечесною підприємницькою практикою та такою, що вводить споживачів в оману.
 
Оспорюваним договором не передбачено порядок зміни та припинення дії договору в зв`язку з невиконанням лізингодавцем своїх зобов`язань; адміністративний платіж, встановлений договором, в розумінні законодавства не вважається лізинговим платежем, і є неспіврозмірним наданим послугам; договір не містить умов щодо відповідальності лізингодавця; сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, зокрема, предмета та ціни лізингу; грошове зобов`язання виражене в іноземній валюті; за дострокову сплату лізингових платежів у термін до дванадцяти календарних місяців передбачені штрафні санкції.
 
Унаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позивач почувається ошуканою, не може відпочити після роботи, постійні переживання спричинили в неї погіршення сну та стану здоров`я, а через ситуацію, що склалась, в родині позивача постійно виникають сварки. Також позивач вимушена витрачати час для захисту своїх прав, звертаючись до суду.
 
З урахуванням наведеного та вважаючи, що умови укладеного договору є несправедливими і не відповідають вимогам статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», просила на підставі статей 203, 215 ЦК України визнати його недійсним.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.
 
Суд виходив із відсутності обставин, які б указували на порушення відповідачем принципу добросовісності під час укладення договору фінансового лізингу, та підстав для визнання договору фінансового лізингу несправедливим і таким, що укладений із застосуванням відповідачем нечесної підприємницької діяльності.
 
Суд дійшов висновку, що при укладенні оспорюваного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов.
 
На момент укладення оспорюваного договору його нотаріальне посвідчення положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг» не було передбачене.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з повним з`ясуванням обставин справи та всебічним дослідженням доказів.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У березні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на судові рішення.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2016 року відкрите касаційне провадження в даній справі. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2016 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Просила судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
 
Заперечення на касаційну скаргу
 
27 квітня 2016 року представник відповідача подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, відповідно до яких просив її відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 03 вересня 2015 року між позивачем та ТОВ «Євролізинг Україна» укладений договір фінансового лізингу № 001904, предметом якого є автомобіль «Chevrolet Niva» модифікація 1.7МТ(2), об`єм двигуна 1690 см^3, тип КПП МТ, привід повний (пункт 1.1 договору).
 
Пунктом 1.4 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов`язаннями відповідає продавець.
 
Пунктом 1.7 договору визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу); комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу); в разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у пункті 9.4 статті 9 договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у пункті 9.6 статті 9 договору.
 
Згідно з пунктом 12.1 договору, лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. В строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.
 
Згідно з пунктом 8.1 договору грошові зобов`язання виконуються в гривні за обміним курсом станом на дату внесення кожного платежу, встановленим комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль».
 
В додатку №1 до договору сторони визначили, що вартість предмета лізингу становить 8 610,49 Євро, 4 305,24 Євро авансовий платіж, 861,05 Євро адміністративний платіж, 258,31 Євро комісія за передачу предмета лізингу. Вартість предмета лізингу на дату підписання договору в грошовому еквіваленті в гривні становить 229 900 грн. 
 
На виконання умов даного договору позивач сплатила відповідачеві 82 000 грн у якості оплати за товари та послуги. Також позивач сплатила 500 грн комісії за надання банківських послуг.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржені судові рішення не відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
 
Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
 
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
 
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
 
Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16. 
 
Закон України «Про фінансовий лізинг» встановлює загальні вимоги щодо форми договору лізингу, в той час як положеннями ЦК України передбачено обов`язковість нотаріального посвідчення договору лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи.
 
Наведене дає підстави вважати, що висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про те, що законом не передбачено нотаріального посвідчення оспорюваного договору не ґрунтується на нормах закону. 
 
Необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).
 
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
 
Касаційний суд доходить висновку, що оспорюваний договір є юридично нікчемним у цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення, оскільки зазначений договір є змішаним договором, який поєднує в собі, в тому числі, ознаки договору найму транспортного засобу.
 
Ураховуючи викладене, в касаційного суду наявні передбачені статтею 412 ЦПК України підстави змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в визнанні недійсним договору фінансового лізингу № 001904 від 03 вересня 2015 року в редакції наведених вище мотивів.
 
Оскільки відмовляючи в задоволенні позову з підстав недоведеності недійсності оспорюваного договору, суди інші позовні вимоги фактично не розглядали, а касаційний суд в силу вимог статті 400 ЦПК позбавлений можливості встановлювати нові обставини та вдаватись в переоцінку доказів, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав скасувати в цій частині ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 389, 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року в частині відмови в визнанні недійсним договору фінансового лізингу № 001904 від 03 вересня 2015 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                  І. О. Дундар
 
      В. І. Журавель
 
      М. М. Русинчук