П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
5 листопада 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/106/19
Провадження № 11-571заі19                                
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л.,  Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Гунченко О. А.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року (судді Коваленко Н. В., Анцупова Т. О., Гімон М. М., Стародуб О. П., Кравчук В. М.),
УСТАНОВИЛА:
У лютому 2019 року    ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 24 січня 2019 року 
№ 95/вс-19.
На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що його кандидатура відповідає вимогам статті 127 Конституції України, частини другої статті 33, статей 69, 81 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), частини другої статті 7 Закону України від 7 червня 2018 року № 2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон № 2447-VIII).
Громадською радою міжнародних експертів (далі - ГРМЕ) надано публічну оцінку та оголошено про недоброчесність кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 з підстав затягування ним розгляду справи: заявлення позивачем відводу прокурору та неналежної процесуальної поведінки позивача в рамках судового розгляду справи Чутівським районним судом Полтавської області № 625/423/14-к (кримінальне провадження № 42013220000000085), що є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), а також перешкоджанням реалізації прав, передбачених пунктами 12, 13 частини третьої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у порядку статті 315 КПК. 
Зазначені висновки відповідача ОСОБА_1 . вважає необґрунтованими, оскільки розгляд зазначеної справи відкладався через неявку потерпілого. Крім того, на час проведення спеціального спільного засідання Комісії не вбачається за позивачем статусу потерпілого, оскільки письмове повідомлення про підозру судді Коломацького районного суду Харківської області Яковенка А. О. втратило чинність.
Під час спеціального спільного засідання відповідачем також встановлено й інші обставини, які викликають обґрунтований сумнів у доброчесності кандидата ОСОБА_1 , а саме: придбання братом позивача - ОСОБА_2 , який належить до складу його сім`ї, 5 квітня 2017 року будинку площею 123 кв. м у м. Мерефа Харківської області та земельної ділянки площею 0,1 га за відсутності підтвердження законності отримання коштів на їх купівлю та надання братом позивача третім особам довіреності на автомобіль Ореl Vectra з 13 лютого 2011 року по 20 жовтня 2014 року за відсутності задекларованого права власності брата як члена сім`ї на вказаний автомобіль кандидатом у майнових деклараціях за 2012-2013 роки.
На думку позивача, такий висновок є помилковим, оскільки ним до ВККС та ГРМЕ надані вичерпні пояснення з їх підтвердженням відповідними доказами щодо обставин придбання нерухомості, автомобіля та їх вартості.
З огляду на викладене, позивач вважає рішення ВККС від 24 січня 2019 року в частині припинення участі позивача у конкурсі до Вищого антикорупційного суду необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 16 травня 2019 рокувідмовив у задоволенні позову.    
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення ВККС від 24 січня 2019 року прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстави для скасування вказаного рішення відповідно до статті 88 Закону № 1402-VIII - відсутні. 
Відповідач мав законні підстави та достатні докази для прийняття на основі особистого переконання рішення щодо невідповідності позивача критерію доброчесності в межах конкурсу до Вищого антикорупційного суду.
Такий висновок суду першої інстанції обґрунтовано тим, що участь у конкурсі кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду  ОСОБА_1 правомірно була припинена, оскільки вінне набрав необхідної кількості голосів. Такі наслідки прямо встановлені частиною п`ятою статті 8 Закону № 2447-VIII.
При цьому  суд зазначив, що конкурсна процедура, в межах якої прийнято спірне рішення, в частині встановлення відповідності кандидата певним критеріям на основі суб`єктивної оцінки, на відміну від процедури притягнення особи до дисциплінарної або інших видів відповідальності чи кваліфікаційного оцінювання працюючих суддів, не передбачає обов`язковості доведення вини особи або певних фактів. Достатнім є наявність конкретної інформації, яка, з урахуванням наданих кандидатом пояснень та аргументів (які не сприйняті як переконливі), не спростовує уяву (сприйняття) визначених законом осіб щодо його достатньої відповідності цим критеріям.
Разом з тим суд також зауважив, що до кандидатів на посаду судді Вищого антикорупційного суду, крім загальних вимог, встановлених для суддів Законом № 1402-VIII, передбачено ще і додаткові спеціальні вимоги, закріплені у статті 7 Закону № 2447-VIII, а також запроваджено особливий механізм перевірки їх відповідності критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності) за допомогою долучення до цієї роботи спеціально утвореного органу - ГРМЕ. Це свідчить про висування підвищених вимог для кандидатів, зокрема і за критерієм доброчесності, що обумовлено відповідними особливостями спеціалізації цього суду та мети його створення.
З урахуванням підвищених вимог до кандидатів та самої конкурсної процедури, яка проводилась в умовах стислих строків, зокрема і для подання кандидатами пояснень та певних документів, рішення про припинення участі кандидата у конкурсі на посаду судді не може розцінюватись як свідчення недоброчесності особи відповідно до загальних критеріїв оцінки, а є лише результатом роботи уповноваженого органу в конкретних умовах та задля конкретної мети.
До того ж  відповідно до вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та Закону № 1402-VIII суд з`ясував, що: 1) обставини, які б свідчили про неповноважний склад спеціального спільного засідання ВККС та ГРМЕ, який ухвалив спірне рішення, відсутні; 2) оскаржуване рішення підписали усі члени спеціального спільного засідання ВККС та ГРМЕ, які брали участь у його ухваленні; 3) при ухваленні рішення позивач був присутнім; 4) в оскаржуваному рішенні наведено посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла висновків про припинення участі позивача у конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду.
Не погодившись із таким судовим рішенням з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та всупереч положенням процесуального права, оскільки суд неповно з`ясував усі обставини у справі, що призвело до неправильного вирішення справи по суті,    ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог. 
У скарзі  ОСОБА_1  вказує нате, що оскаржуване рішення ВККС від 24 січня 2019 року, ухвалене разом із ГРМЕ, не встановлює невідповідності   ОСОБА_1 вимогам статті 127 Конституції України, частини другої статті 33, статей 69, 81 Закону № 1402-VIII, частини другої статті 7 Закону № 2447-VIII. Зазначене рішення ВККС не ґрунтується на вимогах закону, а покладені у його зміст посилання на статтю 9 Закону № 2447-VIII, статей 81, 93, 101 Закону № 1402-VIII стосуються лише процедурних питань його ухвалення та жодним чином не встановлюють невідповідності кандидата ОСОБА_1 вимогам закону.
Вважає, що спеціальне спільне засідання ВККС з ГРМЕ від 24 січня 2019 року, на якому розглядалося питання про відповідність кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду призвело до порушення вимог підпункту «b» пункту 3, пункту 2 статті 6 Конвенції, а також перешкоджання реалізації прав, передбачених пунктами 12, 13 частини третьої статті 42 КПК, у порядку статті 315 КПК щодо кандидата ОСОБА_1 в рамках розгляду справи Чутівським районним судом Полтавської області (№ 625/423/14-к).
Також ОСОБА_1 . звертає увагу і на процесуальні порушення судом першої інстанції, які, на його думку, мали місце при прийнятті оскаржуваного рішення. Зокрема, на думку позивача, форма оскаржуваного рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам КАС, оскільки у рішенні не зазначено мотивована оцінка аргументів, наведених позивачем щодо кримінального провадження, спадщини отриманої братом та наявності речових прав брата на автомобіль; представництво інтересів ВККС у суді представляла особа, яка не є адвокатом або законним представником. Крім того, на думку ОСОБА_1 Комісія не виконала вимоги ухвали судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року в частині надання всіх наявних документів та матеріалів, які можуть бути використані як доказ у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу Комісія зазначає, що вимоги позивача щодо скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню через його законність та обґрунтованість. Зокрема, відповідач вважає, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду детально та всебічно досліджено обставини спірних правовідносин, мотиви ухвалення оскаржуваного рішення суду відповідають обставинам справи і нормам чинного законодавства.
У судовому засіданні позивач та представник відповідача підтримали, відповідно, апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам. 
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, аргументи відзиву Комісії, заслухавши в судовому засіданні учасників справи, Велика Палата Верховного Суду, перевіривши обґрунтованість рішення суду попередньої інстанції в межах наведених в апеляційні скарзі доводів, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 призначений на посаду судді Коломацького районного суду Харківської області Указом Президента України від 23 січня 2012 року № 29 та до теперішнього часу є суддею цього суду.
Рішенням Комісії від 2 серпня 2018 року № 186/зп-18 оголошено конкурс на зайняття 39 вакантних посад суддів Вищого антикорупційного суду, з яких 27 посад суддів - у Вищому антикорупційному суді та 12 посад суддів - в Апеляційній палаті Вищого антикорупційного суду.
ОСОБА_1 22 серпня 2018 року звернувся до Комісії із заявою про допуск до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Вищого антикорупційного суду та проведення кваліфікаційного оцінювання на підтвердження здатності здійснювати в ньому правосуддя як особа, яка відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 2447-VIII, тобто має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років.
Комісією 26 жовтня 2018 року прийнято рішення № 269/вс-18 про допуск    ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання.
Рішенням Комісії від 27 грудня 2018 року № 325/зп-18 затверджено результати іспиту, складеного під час кваліфікаційного оцінювання, згідно з якими  ОСОБА_1 отримав 146 балів. Цим же рішенням ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» в межах оголошеного 2 серпня 2018 року конкурсу до Вищого антикорупційного суду.
Відповідно до статті 8 Закону № 2447-VIII та підпункту 4.11.5 пункту 4.11 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі - Регламент ВККС), ГРМЕ ініційовано розгляд питання відповідності кандидата на посаду судді ОСОБА_1 критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII, на спеціальному спільному засіданні шляхом подання до Комісії відповідного повідомлення, що містить інформаційну записку про кандидата.
В інформаційній записці наведено обставини, які, на думку ГРМЕ, викликають обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII, а саме те, що в суді з 2013 року триває кримінальне провадження щодо кандидата з приводу корупційного правопорушення. Це, у свою чергу, викликає обґрунтований сумнів щодо доброчесності кандидата.
Стосовно зазначених обставин  ОСОБА_1 надано усні та письмові пояснення, з яких, у поєднанні з іншими наявними у справі документами та матеріалами, вбачається таке.
У 2013 році стосовно  ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження № 42013220000000085 за обвинуваченням його як судді Коломацького районного суду Харківської області у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, а в 2014 році повідомлено про підозру. Кримінальна справа перебуває у суді та не була розглянута по суті.
З матеріалів суддівського досьє судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 встановлено, що Комісію повідомлено про ці факти листом Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України (далі - Управління СБУ) від 28 грудня 2017 року № 14/5/2-4483.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2014 року обвинувальний акт щодо кримінального провадження № 42013220000000085 надіслано до Чутівського районного суду Полтавської області.
Кандидат як у своїх письмових відповідях на питання ГРМЕ, так і під час спеціального спільного засідання зазначав, що кримінальне провадження проти нього було відкрито через провокацію, організовану співробітниками Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБУ в Харківській області та Прокуратури Харківської області.
Представника сторони у справі, який імовірно запропонував та передав йому гроші, кандидат назвав «провокатором». Під час спеціального спільного засідання ВККС кандидат погодився, що провокатором є особа, яка переконує іншу особу вчинити правопорушення, яке б така особа за інших обставин не вчинила. Проте, коли після цього його запитали, чи здійснив він правопорушення, кандидат заперечив.
У межах проведення кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді Чутівський районний суд Полтавської області надав інформацію щодо стану розгляду зазначеного кримінального провадження (лист суду від 21 травня 2018 року № 2589/01-03/18). У вказаному листі зазначено, що ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового розгляду на 23 жовтня 2014 року. За період з 23 жовтня 2014 року по 21 травня 2018 року розгляд справи було відкладено 34 рази, з них сім разів - за клопотанням обвинуваченого або його захисника. Крім того, 16 лютого 2017 року кримінальне провадження направлено до суду апеляційної інстанції за 
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали суду від 7 лютого 2017 року. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року обвинуваченому відмовлено у відкритті провадження за його апеляціями, оскільки апеляційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в апеляційному порядку.
20 липня 2017 року кримінальне провадження знову надіслано до суду апеляційної інстанції за скаргою обвинуваченого на ухвалу суду від 3 липня 2017 року та  повернуто до суду першої інстанції 4 жовтня 2017 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року це кримінальне провадження витребувано із Чутівського районного суду Полтавської області щодо обвинуваченого ОСОБА_1 за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 вересня 2017 року про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2017 року.
Отже, з 14 жовтня 2014 року у справі було винесено більше 30 процесуальних ухвал у справі кандидата. При цьому кандидат та його захисник, наприклад, заявляли клопотання про відвід прокурора у справі через те, що вона (прокурор) « ... перебуває в залі судових засідань без форменого одягу, що є порушенням вимог Закону України «Про прокуратуру», « ... перебуває в залі судових засідань без верхнього одягу, оскільки роздягнулась у суді, що свідчить про наявність позапроцесуальних стосунків з працівниками Чутівського районного суду Полтавської області, у т.ч. і з головуючим у справі суддею, і свідчить про їх спільний побут, що викликає сумнів у неупередженості прокурора». Ці приклади дають підстави вважати, що кандидат мав намір затягнути та відкласти розгляд справи по суті.
З тексту оскаржуваного рішення вбачається, що з огляду на викладені вище обставини, Комісія та ГРМЕ мали обґрунтований сумнів у доброчесності позивача при здійсненні щодо нього кримінального провадження.
Під час спеціального спільного засідання встановлено й інші обставини, які викликають обґрунтований сумнів у доброчесності кандидата. Так, за даними НАБУ брат кандидата - ОСОБА_2 , який належить до складу його сім`ї, у 2017 році отримав у спадщину кошти у сумі 500 тис. грн, за які 5 квітня 2017 року придбав будинок площею 123 кв. м у м. Мерефа Харківської області та земельну ділянку площею 0,1 га. Під час спільного засідання кандидат пояснив, що брат отримав спадщину від їхньої баби, якій вдалося заощадити кошти у такій сумі завдяки фінансовій підтримці їхньої матері, з якою кандидат проживає однією сім`єю. Дохід матері з 1998 по 2017 року загалом складає лише 739 939 грн, що за відсутності інших доказів не дає підстав переконатися у спроможності матері та баби кандидата заощадити ці кошти.
Також брат кандидата надавав третім особам довіреність на автомобіль Opel Vectra з 13 лютого 2011 року по 20 жовтня 2014 року, проте право власності брата як члена сім`ї на вказаний автомобіль не було задекларовано кандидатом у майнових деклараціях за 2012-2013 роки.
За результатами спеціального спільного засідання, після заслуховування доповідача - члена ГРМЕ, кандидата на посаду судді, дослідження інформаційної записки про кандидата, наданих ним усних та письмових пояснень, інших обставин, обговорених під час засідання, у членів Комісії та ГРМЕ лишилися обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII.
За результатами голосування членів Комісії та ГРМЕ рішення щодо відповідності кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 критеріям, визначеним статтею 8 Закону № 2447-VIII, не набрало установленої цією статтею кількості голосів. У зв`язку з цим кандидат був визнаний таким, що припинив участь в оголошеному Комісією 2 серпня 2018 року конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду.
З огляду на викладене 24 січня 2019 року ВККС ухвалила рішення про припинення участі  ОСОБА_1 у конкурсі до Вищого антикорупційного суду.
Не погодившись із таким рішенням ВККС, ОСОБА_1 звернувся до суду. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14 червня 2018 року набрав чинності Закон № 2447-VIII, який визначає засади організації та діяльності Вищого антикорупційного суду, спеціальні вимоги до суддів цього суду та гарантії їх діяльності.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України.
Частиною першою статті 7 Закону № 2447-VIII передбачено, що суддею Вищого антикорупційного суду може бути особа, яка відповідає визначеним Конституцією України та Законом № 1402-VIII вимогам до кандидатів на посаду судді, а також додатковим спеціальним вимогам, встановленим цією статтею.
На посаду судді відповідного вищого спеціалізованого суду за спеціальною процедурою може бути призначена особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою чи другою статті 33 цього Закону (частина третя статті 81 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до частини другої статті 33 Закону № 1402-VIII суддею Вищого антикорупційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Вищому антикорупційному суді, а також відповідає іншим вимогам, встановленим законом.
Частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII встановлено, що критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
З метою сприяння ВККС у встановленні для цілей кваліфікаційного оцінювання відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), а саме щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок для розгляду справ, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, утворюється ГРМЕ. Громадська рада доброчесності, що утворена і здійснює діяльність відповідно до Закону № 1402-VIII, на час діяльності ГРМЕ не залучається до встановлення відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду передбаченим законом критеріям для цілей кваліфікаційного оцінювання (частина четверта статті 8 Закону № 2447-VIII).
Частиною дев`ятою статті 9 Закону № 2447-VIII визначено, що ГРМЕ: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду; 2) надає ВККС інформацію щодо кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду; 3) бере участь у спеціальному спільному засіданні у передбачених цим Законом випадках; 4) вживає заходів до захисту персональних даних, інформації з обмеженим доступом, які стали відомі ГРМЕ, її членам у зв`язку зі здійсненням їх повноважень.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2447-VIII за ініціативою не менше трьох членів ГРМЕ питання відповідності будь-якого кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду критеріям, зазначеним в частині четвертій цієї статті, розглядається на спеціальному спільному засіданні ВККС та ГРМЕ. Рішення щодо відповідності такого кандидата цим критеріям ухвалюється більшістю від спільного складу ВККС та членів ГРМЕ, за умови, що за нього проголосували не менше половини членів ГРМЕ. У разі неприйняття такого рішення кандидат вважається таким, що припинив участь у конкурсі. Таке спеціальне спільне засідання проводиться не пізніше ніж на тридцятий день з дня оголошення результатів іспиту, що складається кандидатами для встановлення відповідності кандидата на посаду судді критерію професійної компетентності.
За запитом не менш як трьох членів ГРМЕ перед спеціальним спільним засіданням ВККС та ГРМЕ може проводитись попередня співбесіда із кандидатами на посаду судді Вищого антикорупційного суду, в якій повинні взяти участь не менше шести членів Комісії.
За змістом підпункту 4.11.5 пункту 4.11 Регламенту ВККС, не менше як три члени ГРМЕ можуть ініціювати розгляд питання відповідності кандидата критеріям на спеціальному спільному засіданні шляхом подання до Комісії повідомлення про ініціювання спеціального спільного засідання.
Комісія визначає дати, час і місце проведення спеціального спільного засідання. Дати і час проведення такого засідання визначаються, зважаючи на розумні і погоджені ГРМЕ та Комісією строки, необхідні для його проведення, ураховуючи установлені законом і рішеннями Комісії строки проведення процедур у межах відповідного конкурсу, зокрема строки проведення спеціального спільного засідання і повідомлення кандидата (підпункт 4.11.5.4 пункту 4.11 Регламенту ВККС).
Відповідно до підпункту 4.11.8.2 пункту 4.11 Регламенту ВККС спеціальне спільне засідання проводиться у спільному складі Комісії та ГРМЕ шляхом безпосередньої участі членів Комісії та ГРМЕ у такому засіданні.
Розгляд питання відповідності кандидата критеріям на спеціальному спільному засіданні проводиться в такому порядку: 1) доповідь члена ГРМЕ щодо змісту інформаційної записки; 2) пояснення кандидата на посаду судді; 3) за необхідності, постановлення запитань до кандидата членом Комісії і ГРМЕ та надання відповіді кандидатом; 4) обговорення членами Комісії й ГРМЕ питання відповідності кандидата та голосування.
Часовий регламент спільного спеціального засідання встановлюється більшістю голосів спільного складу Комісії й ГРМЕ, за умови підтримки цього рішення щонайменше трьома членами ГРМЕ (підпункт 4.11.9 пункту 4.11 Регламенту ВККС).
Комісія виконує функції та здійснює повноваження: у пленарному складі; у складі кваліфікаційної палати; у складі палати з питань добору і публічної служби суддів; у складі колегії.
Після обговорення інформації про кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду на спеціальному спільному засіданні на голосування виноситься питання лише щодо того: «Чи відповідає кандидат критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII (підпункт 4.11.10 пункту 4.11 Регламенту ВККС).
За змістом підпунктів 4.11.10.3, 4.11.10.4 пункту 4.11 Регламенту ВККС кандидат визнається таким, що відповідає критеріям і продовжує участь у конкурсі, якщо за таке рішення проголосувало не менше ніж дев`ять членів Комісії та три члени ГРМЕ. В іншому випадку, якщо таке рішення не ухвалено, кандидат визнається таким, що не відповідає критеріям і припиняє участь у конкурсі.
Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Застосовані судом правові норми у цій справі свідчать про те, що ВККС є спеціальним колегіальним органом, який, у тому числі, здійснює кваліфікаційне оцінювання кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду.
До кандидатів на посаду судді Вищого антикорупційного суду, крім загальних вимог, встановлених для суддів Законом № 1402-VIIІ, встановлено ще і додаткові спеціальні вимоги, які закріплені у статті 7 Закону № 2447-VIII, а також запроваджено особливий механізм перевірки їх відповідності критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності) за допомогою долучення до цієї роботи спеціально утвореного органу - ГРМЕ.
При цьому встановлення відповідності кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду критерію доброчесності є однією з обов`язкових умов для зайняття цієї посади. Органом, який сприяє ВККС в оцінюванні відповідності кандидата такому критерію, є ГРМЕ.
Рішення щодо відповідності кандидатів на посаду судді Вищого антикорупційного суду зазначеному вище критерію ухвалюється шляхом визначення результатів голосування членів ВККС і ГРМЕ за результатами спеціального спільного засідання, на якому відбувалось обговорення щодо відповідності кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду критеріям, зазначеним у частині четвертій статті 8 Закону № 2447-VIII. Формування результатів голосування здійснюється шляхом підрахунку голосів.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішення про те, що   ОСОБА_1 відповідає критеріям, визначеним статтею 8 Закону № 2447-VIII, не набрало установленої цією статтею кількості голосів, у зв`язку з чим і була припинена участь кандидата у конкурсі. Такі наслідки прямо встановлені частиною п`ятою статті 8 Закону № 2447-VIII.
Водночас під час спеціального спільного засідання 24 січня 2019 року Комісія врахувала сумніви ГРМЕ в доброчесності   ОСОБА_1 , які ґрунтувалися на тому, що в суді з 2013 року триває кримінальне провадження щодо кандидата щодо корупційного правопорушення. При цьому пояснення позивача на спростування зазначеного членами Комісії та ГРМЕ визнані непереконливими.
Під час спеціального спільного засідання встановлено й інші обставини, які викликають обґрунтований сумнів у доброчесності кандидата. Так, за даними НАБУ брат кандидата - ОСОБА_2 , який належить до складу його сім`ї, у 2017 році отримав у спадщину кошти у сумі 500 тис. грн, за які 5 квітня 2017 року придбав будинок площею 123 кв. м. у м. Мерефа Харківської області та земельну ділянку площею 0,1 га. Під час спільного засідання кандидат пояснив, що брат отримав спадщину від їхньої баби, якій вдалося заощадити кошти у такій сумі завдяки фінансовій підтримці їхньої матері, з якою кандидат проживає однією сім`єю. Дохід матері з 1998 по 2017 року загалом складає лише 739 939 грн, що за відсутності інших доказів не дає підстав переконатися у спроможності матері та баби кандидата заощадити ці кошти.
До того ж брат кандидата надавав третім особам довіреність на автомобіль Opel Vectra з 13 лютого 2011 року по 20 жовтня 2014 року, проте право власності брата як члена сім`ї на вказаний автомобіль не було задекларовано кандидатом у майнових деклараціях за 2012 - 2013 роки.
Оцінюючи дії ВККС щодо прийняття оскаржуваного рішення, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що в умовах, коли законодавець не визначив критеріїв оцінювання, а особливо коли йдеться про оцінку таких загальних категорій як «доброчесність» і «суспільна довіра», оцінювання завжди має суб`єктивний характер. За таких обставин вирішальним є особисте переконання кожного члена спільного складу ВККС та ГРМЕ, яке зрештою і визначає характер їх голосування.
Достатньою є наявність конкретної інформації, яка, з урахуванням наданих кандидатом пояснень та аргументів (які не сприйняті як переконливі), не спростовує уяву (сприйняття) визначених законом осіб щодо достатньої відповідності цим критеріям цього кандидата.
Крім того, слід зауважити, що до кандидатів на посаду судді Вищого антикорупційного суду, крім загальних вимог, встановлених для суддів Законом № 1402-VIII, встановлено ще і додаткові спеціальні вимоги, закріплені у статті 7 Закону 
№ 2447-VIII, а також запроваджено особливий механізм перевірки їх відповідності критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності) за допомогою долучення до цієї роботи спеціально утвореного органу - ГРМЕ. Це свідчить про висування підвищених вимог для кандидатів, зокрема і за критерієм доброчесності, що обумовлено відповідними особливостями спеціалізації цього суду та мети його створення.
Зважаючи на те, що рішення про відповідність ОСОБА_1 критеріям, визначеним статтею 8 Закону № 2447-VIII, не набрало установленої цією статтею кількості голосів, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов правильного висновку, що рішення ВККС від 24 січня 2019 року № 95/вс-19 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.
При цьому факт підписання оскаржуваного рішення всіма членами, які брали участь у його ухваленні, не ставилося під сумнів ОСОБА_1 як у позовній заяві, так і під час розгляду справи.
Наведені позивачем підстави для скасування рішення ВККС від 24 січня 2019 року № 95/вс-19 ґрунтуються на його незгоді із питаннями, які викликали сумнів щодо відповідності його критерію доброчесності, і, як наслідок, загальною думкою (особистим переконанням) більшості членів від спільного складу ВККС та ГРМЕ, яка оформлена оскаржуваним рішенням.
Однак такі обставини не можуть бути предметом перевірки, оскільки за Законом № 1402-VIIІ та Законом № 2447-VII суд не наділений повноваженнями перевіряти відповідність кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду критеріям оцінювання, зокрема, критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), в тому числі й щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок для розгляду справ, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду.
Таким спеціальним органом є ВККС за участю ГРМЕ (частина четверта статті 8 Закону № 2447-VIII), а отже, їх повноваження щодо вирішення питання відповідності кандидата критерію доброчесності є дискреційними та знаходяться в межах їх виключної компетенції.
Необґрунтованими є твердження ОСОБА_1 щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення. 
Так, на думку ОСОБА_1 , форма оскаржуваного рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам КАС, оскільки в рішенні не зазначена мотивована оцінка аргументів, наведених позивачем щодо кримінального провадження, спадщини, отриманої братом, та наявності речових прав брата на автомобіль.
Варто зазначити, що предметом спору є рішення ВККС від 24 січня 2019 року № 95/вс-19, яке перевірялось судом на відповідність критеріям, визначеним статтею 2 КАС та Законом № 1402-VIII. Суд першої інстанції перевірив чи прийняте оскаржуване рішення Комісії від 24 січня 2019 року в межах повноважень, наданих Комісії, є обґрунтованим, законним, пропорційним, своєчасним та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Натомість обставини кримінального провадження, спадщини, отриманої братом, та наявність речових прав брата на автомобіль не можуть бути предметом розгляду адміністративного судочинства, однак, у зв`язку з тим, що такі обставини обговорювались із ОСОБА_1 в межах кваліфікаційного оцінювання, зокрема при визначенні відповідності його критеріям, передбачених частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII, суд першої інстанції надав їм оцінку в межах визначення правомірності/неправомірності оскаржуваного рішення Комісії.
Щодо посилання ОСОБА_1 на представництво інтересів ВККС в суді особою, яка не є адвокатом або законним представником, слід зазначити, що відповідно до абзацу 2 підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що нібито Комісія не виконала вимоги ухвали судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року в частині надання всіх наявних документів та матеріалів, які можуть бути використані як доказ у справі, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Отже, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов обґрунтованого висновку, що у спірних правовідносинах ВККС діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо та пропорційно.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно із частиною першою статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення. Судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків. 
З огляду на викладене та керуючись статтями 242, 266, 292, 311, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко |
Судді: | Н. О. Антонюк | О. Р. Кібенко |
| С. В. Бакуліна | Л. М. Лобойко |
| В. В. Британчук | Н. П. Лященко |
| Ю. Л. Власов | В. В. Пророк |
| М. І. Гриців | Л. І. Рогач |
| Ж. М. Єленіна | О. С. Ткачук |
| О. С. Золотніков | В. Ю. Уркевич |
| | О. Г. Яновська |