Постанова 
Іменем  України
 
26 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 428/644/15-ц
провадження № 61-24219св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа - ОСОБА_5 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року у складі судді Олійник В. М. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Дронської І. О., Єрмакова Т. А.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У січні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Посилалися на те, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . 03 січня 2014 року в квартирі № 86 , яка знаходиться в цьому ж будинку та належить ОСОБА_3 , виникла пожежа. Пожежа ліквідована співробітниками служби цивільного захисту населення, про що було складено відповідний акт. Внаслідок гасіння пожежі у квартирі відповідачів їм було завдано майнову та моральну шкоду, оскільки належна їм квартира № 82 та речі у ній були пошкоджені водою.
Уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд стягнути солідарно з відповідачів на їхню користь 18 619,08 грн на відшкодування майнової шкоди з урахуванням індексу інфляції, тобто по 9 309,54 грн кожному та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, тобто по 2 500 грн кожному.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 18 619,08 грн на відшкодування майнової шкоди з урахуванням індексу інфляції, тобто по 9 309,54 грн кожному. У решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачами доведено факт залиття належної їм квартири внаслідок гасіння пожежі у відповідача та правильно визначено вартість ремонту належної їм квартири із урахуванням індексу інфляції.
Додатковим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 243,60 грн. Майнову шкоду визначено з урахуванням індексу інфляції за період з 01 лютого 2014 року до 31 березня 2015 року включно.
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 01 березня 2016 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року та додаткове рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2015 року в частині задоволення позовних та розподілу судових витрат скасовано. У задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди відмовлено.
Додатковим рішенням Апеляційного суду Луганської області від 05 квітня 2016 року доповнено резолютивну частину рішення апеляційного суду від 01 березня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 по 267,96 грн з кожного на відшкодування судових витрат.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Луганської області від 01 березня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Луганської області від 05 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року в оскаржуваній частині залишено без змін. 
Суд апеляційної погодився з висновками суду першої інстанції, що саме на відповідачах, як власниках квартири, лежить обов`язок відшкодувати завдану шкоду, водночас зазначив, що указана шкода завдана з вини відповідачів, які внаслідок бездіяльності не вчинили заходів із забезпечення пожежної безпеки.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників
У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову    ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норму статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), норми Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), як правову підставу задоволення позову, не звернули уваги, що ОСОБА_3 є одноосібним власником квартири, у якій сталася пожежа, дійшли помилкового висновку про належність доказів на підтвердження розміру завданої шкоди, яким може бути лише будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза, безпідставно не взяли до уваги обставини, встановлені судовим рішення, що набрало законної сили, а саме про те, що пожежа сталася з вини іншої особи. 
У січні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не ухвалено рішення щодо додаткового рішення суду першої інстанції, не розглянуто апеляційну скаргу щодо оскарження рішення суду першої інстанції в повному обсязі, безпідставно прийнято уточнену апеляційну скаргу, без ознайомлення з нею позивачів. На думку заявників, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність вини відповідачів у завданні шкоди позивачам, не виконав вказівок суду касаційної інстанції, не взяв до уваги докази можливої причетності до пожежі відповідача ОСОБА_3 , неправильно застосував індекс інфляції під час визначення розміру майнової шкоди.
У березні 2017 року надійшли заперечення   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в яких позивачі просять відхилити його касаційну скаргу.
У травні 2015 року надійшли заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргуОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких відповідач просить відхилити їх касаційну скаргу.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 та зупинено виконання оскаржуваних рішень до закінчення касаційного провадження в указаній цивільній справі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  в указаній цивільній справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Судами встановлено, що 03 січня 2014 року у будинку   АДРЕСА_1 сталося залиття квартири № 82 , внаслідок гасіння пожежі у квартирі № 86 , поверхом вище, яка належить  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як подружжю, однак у ній на той часз дозволу власниківмешкали  ОСОБА_6 і  ОСОБА_7 Пожежа у квартирі  № 86 за вищевказаною адресоюсталася внаслідок необережного поводження з вогнем при палінні  ОСОБА_6 , що підтверджується актом про пожежу від 03 січня 2014 року.
У зв`язку з гасінням пожежі у квартирі № 82 , яка належить позивачам, виникло залиття стін та стель в залі, спальні, коридорі, кухні, стель у туалеті та ванній, вікна в залі, підлоги в залі, спальні, коридорі та кухні, що підтверджується актом обстеження квартири від 23 січня 2014 року.
Згідноз кошторисомвартість ремонту квартири позивачів складає 12 421 грн.
Вартість ремонту належної позивачам квартири з урахуванням індексу інфляції в період з лютого 2014 року до квітня 2015 року становить 18 619,08 грн.
Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, та моральна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною першою статті 177 ЖК УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.
Статтею 177 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
У пункті 3. 7. 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної  безпеки повинні визначатися договором.
Згідно з пунктом 2.2. Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126, (які були чинними на час пожежі) забезпечення пожежної безпеки в житлових будинках (квартирах) приватно-житлового фонду та інших приватних окремо розташованих господарських спорудах і гаражах, на територіях, а також у дачних будинках, на садових ділянках покладається на їх власників чи наймачів, якщо інше не обумовлено договором найму.
Відповідно до положень договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який укладається між власником, балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , Комунальним підприємством «Житлосервіс «Промінь» та власниками квартир будинку, споживач зобов`язаний, зокрема, дотримуватися правил пожежної, газової, електробезпеки та санітарних норм.
З урахуванням вказаних норм та встановлених у справі обставин суди дійшли висновку, що відповідальність за спричинену майнову шкоду позивачам повинні нести саме відповідачі, як власники квартири №86 , де виникла пожежа.
Апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність вини відповідачів у завданні майнової шкоди відповідачам, оскільки шкода завдана недотриманням ними Правил пожежної безпеки в Україні.
Відповідачі, будучи власниками (споживачами), а також наймодавцями квартири    АДРЕСА_6 , у результаті своєї бездіяльності, не уклали як договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з Комунальним підприємством «Житлосервіс «Промінь», так і договір найму (оренди) з наймачами квартири, в якому обумовлюється забезпечення пожежної безпеки в житлових будинках (квартирах).
З таким висновком погоджується Верховний Суд.
У зв`язку з наведеним доводи заявника ОСОБА_3 про неправильне застосування судами норм матеріального права є необґрунтованими.
Указаний заявник посилається на неврахування преюдиціальної, на його думку обставини, встановленої рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди (т.1, а.а.142-145), зокрема щодо вини ОСОБА_6 у спричиненні пожежі, а відповідно у завданні шкоди.
Щодо цих доводів необхідно зазначити таке.
Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень (далі - ЦПК 2004 року) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Позивачі   ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 не брали участі у розгляді вказаної справи. Крім того, винуватість ОСОБА_6 у спричиненні пожежі в силу вищенаведених норм матеріального права не звільняє відповідачів від відшкодування завданої ними позивачам шкоди.
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_3 , у тому числі щодо тверджень про те, що він є одноосібним власником квартири, про недоведеність розміру завданої шкоди, фактично зводяться до незгоди з встановленими обставинами справи та переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.
Такими, що не заслуговують на увагу є доводи, викладені у касаційній скарзі   ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не ухвалено рішення щодо додаткового рішення суду першої інстанції, не розглянуто апеляційну скаргу щодо оскарження рішення суду першої інстанції в повному обсязі.
Відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року, яка визначає межі розгляду справи апеляційним судом, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення та додаткове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували, а апеляційним судом указані судові рішення переглядалися у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 .
Заявники посилаються на безпідставне прийняття апеляційним судом уточненої апеляційної скарги без їх ознайомлення з нею, проте такі твердження спростовується змістом ухвали апеляційного суду. Крім того, результатом розгляду справи в апеляційному порядку є відхилення апеляційної скарги.
Інші доводи касаційної скарги указаних заявників, у тому числі щодо неправильності проведених розрахунків, ймовірності причетності відповідача ОСОБА_3 до спричинення пожежі є неконкретними та ґрунтуються на припущеннях. Ці доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права, чи порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційні скарги без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки виконання оскаржуваних судових рішень було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року, у зв`язку із залишенням судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року та ухвали Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                         А. С. Олійник
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний