Постанова  
Іменем  України
 
09 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 127/27203/14-ц
 
провадження № 61-15303 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
представник позивача - ОСОБА_2 ; 
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу представника ОСОБА_1 - 
ОСОБА_2 - на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Берелет В. В. від 27 жовтня 
2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 
у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю., 
від 15 лютого 2017 року, 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України 
у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») про визнання події страховим випадком та стягнення страхового відшкодування. 
Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2014 року ним було придбано автомобіль марки BYD F-З, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кредитні кошти, які він отримав від публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») за кредитним договором від 05 червня 2014 року. У цей самий день ним було підписано з ПрАТ «СК «ВУСО» договір добровільного страхування наземного транспортного засобу.
21 грудня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої його автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно 
з актом оцінки вартість відновлювальних робіт автомобіля складала 
99 541 грн 17 коп. 
24 грудня 2014 року ним було подано до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про виплату страхової суми, у задоволенні якої йому було відмовлено, оскільки страхова компанія безпідставно не визнала ДТП за його участі страховим випадком. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати ДТП, яка 
мала місце 21 грудня 2014 року, страховим випадком та стягнути з ПрАТ 
«СК «ВУСО» на його користь 99 541 грн 17 коп. у рахунок страхового відшкодування. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області 
від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, оскільки страховик 
24 квітня 2015 року склав страховий акт, визнав ДТП страховим випадком, та вірно відмовив у виплаті страхової суми, так як саме позивача визнано винним у ДТП.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 
2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав. 
Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову 
з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що умовами укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспортного засобу передбачено, що вигодонабувачем за ним є ПАТ «Кредобанк», яке від права вимоги за цим договором не відмовлялося. 
У зв`язку з цим ухваленим рішенням суду першої інстанції порушуються права та інтереси банку, так як його залучено до участі у справі не було, а усунути цей недолік апеляційний суд в силу своїх повноважень та положень ЦПК України позбавлений можливості.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник 
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребуваної її матеріали з Криничанського районного суду Дніпропетровської області.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду. 
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.  
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року справу за позовом  ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» про визнання події страховим випадком та стягнення страхового відшкодування призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідач відмовив 
у виплаті страхового відшкодування по страховому випадку у зв`язку із тим, що ДТП було скоєно з вини страхувальника, що не відповідає умовам договору добровільного страхування наземного транспортного засобу. Крім того, суди не залучили до участі у справі ПАТ «Кредобанк» та не врахували, що рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області 
від 19 листопада 2015 року, що набрало законної сили, з позивача на користь банку вже було стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2014 року. Таким чином, банк втратив статус вигодонабувача за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, а тому таке право на страхове відшкодування належить позивачу. Крім того, згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспортного засобу право вимоги належить як страхувальнику, так і вигодонабувачу. 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та у лютому 2018 року до Верховного 
Суду надійшли заперечення ПрАТ «СК «ВУСО» на касаційну скаргу, в яких зазначено, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 15 лютого 2017 року є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги - безпідставними. ПАТ «Кредобанк», який є вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, не уповноважував позивача на отримання страхового відшкодування, а тому останній не мав права на одержання цієї виплати. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
05 червня 2014 року  ОСОБА_1  було придбано автомобіль марки BYD F-З, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кредитні кошти, які він отримав від ПАТ «Кредобанк» за кредитним договором від 05 червня 2014 року. У цей самий день ним було підписано з ПрАТ «СК «ВУСО» договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, вигодонабувачем за яким було визначено ПАТ «Кредобанк».
21 грудня 2014 року сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження. Згідно з актом оцінки вартість відновлювальних робіт автомобіля складала 99 541 грн 17 коп. 
24 грудня 2014 року  ОСОБА_1  було подано до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про виплату страхової суми, у задоволенні якої йому було відмовлено, оскільки страхова компанія не визнала ДТП за його участі страховим випадком. 
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області 
від 19 листопада 2015 року, що набрало законної сили, позов 
ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та 
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2014 року, яка станом на 27 липня 2015 року становить 102 670грн 93 коп., з яких: 97 514 грн 32 коп. - сума кредиту, 4 511 грн 28 коп. - відсотки за користування кредитними коштами, 645 грн 33 коп. - пеня, а також 1 026 грн 71 коп. - судового збору.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають. 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). 
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
За умовами пункту 7.2. договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 05 червня 2014 року страховик зобов`язується відшкодувати страхувальнику або вигодонабувачу прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у цьому договорі. 
У пункті 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що якщо за договором страхування визначений вигодонабувач, він повинен бути залучений до участі у справі (стаття 985 ЦК України, стаття 3 Закону України «Про страхування»). Відповідно до наведених положень закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов`язків останнього. 
При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК України, статтю 3 Закону України «Про страхування», і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред`явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред`явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 989 ЦК України страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку 
у строк, встановлений договором.
Порядок повідомлення про настання випадку, що має ознаки страхового випадку, також визначені у пункті 14.3. договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 05 червня 2014 року, а пункті 17 цього договору передбачені причини відмови у виплаті страхувальнику страхового відшкодування, який є вичерпним. 
24 грудня 2014 року  ОСОБА_1 повідомив страховика про настання страхового випадку, який стався 21 грудня 2014 року. 
24 квітня 2015 року ПрАТ «СК «ВУСО» було складено страховий акт, в якому зазначено, що ДТП за участю позивача, має всі ознаки страхового випадку згідно умов укладеного договору, вона визнана страховою подією. 
Проте 25 травня 2015 року страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу (т. 1, а. с. 238).
Встановивши, що ДТП, яка сталася 21 грудня 2014 року, визнана відповідачем страховим випадком, суди у порушення наведених положень закону не звернули уваги на те, що висновок ПрАТ «СК «ВУСО» про відмову 
у виплаті позивачу страхового відшкодування не відповідає умовам укладеного між сторонами договору добровільного страхування.
Пунктами 10.4., 16.1.1., 16.1.2., 16.12. договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 05 червня 2014 року передбачено, що виплата страхувальнику страхового відшкодування здійснюється з моменту прийняття страховиком рішення про виплату та за письмової згоди вигодонабувача. 
Згідно з умовами пункту 7.2. договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 05 червня 2014 року страховик зобов`язується відшкодувати страхувальнику або вигодонабувачу прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у цьому договорі. 
Частиною четвертою статті 636 ЦК України визначено, якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 05 червня 2014 року уклав з 
ПАТ «Кредобанк» кредитний договір, за умовами якого він зобов`язався здійснити у страховій компанії, фінансовий стан якої відповідає вимогам банку, до моменту видачі кредиту та протягом усього строку дії кредитного договору, щорічне страхування транспортного засобу, придбаного за кредитні кошти, від всіх ризиків фізичного пошкодження, загибелі чи викрадення на користь банку на весь період дії кредитного договору.
Проте суди на зазначене належної уваги не звернули та не врахували, що рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області 
від 19 листопада 2015 року, що набрало законної сили, позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за кредитним договором від 05 червня 
2014 року у повному обсязі. 
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 мав право на пред'явлення такої вимоги, оскільки банк уже скористався правом стягнення кредитної заборгованості. 
Зазначене вказає на те, що ОСОБА_1 , як страхувальник, реалізував, передбачене умовами пункту 7.2. договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 05 червня 2014 року, право на вимогу до страховика.
У зв'язку з цим на користь позивача підлягає стягненню 99 541 грн 17 коп. страхової виплати, що доведено і узгоджується з актом оцінки вартості відновлювальних робіт автомобіля, який відповідачем не спростовано. 
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню: 
995 грн 41 коп. судового збору за подання позовної заяви; 1 095 грн 
05 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 1 194 грн 50 коп. за подання касаційної скарги. 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом 
повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської від 27 жовтня 
2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 15 лютого 2017 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування задовольнити. 
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія 
«ВУСО» на користь  ОСОБА_1 страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу 
від 05 червня 2014 року 99 541 грн 17 коп. 
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія 
«ВУСО» на користь  ОСОБА_1 3 284 (три тисячі двісті вісімдесят чотири) грн 96 коп. на відшкодування судових витрат. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Кривцова 
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець