Постанова
Іменем України
 
17 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 621/285/18
 
провадження № 61-41119св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
представник заявника (стягувача)- ОСОБА_2,
заінтересована особа (боржник)- ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорна Олена Олександрівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Тичкової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2018 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорної О. О., заінтересована особа - ОСОБА_1 
 
Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2008 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 622,84 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 01 жовтня 2008 року складає 22 467,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 210,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн.
На виконання вищевказаного судового рішення 25 лютого 2009 року Зміївський районний суд Харківської області видав виконавчий лист                 № 2-934. 
Постановою головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22 лютого 2010 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-934 про стягнення з ОСОБА_1 боргу.
На виконання виконавчого листа № 2-934 21 серпня 2015 року від боржника надійшли грошові кошти у розмірі 22 707,00 грн.
Постановою державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23 вересня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з його повним виконанням.
ПАТ «Ощадбанк» вказувало, що сплачені боржником кошти у розмірі 22 707,00 грн за курсом Національного банку України станом на час надходження коштів складають лише 1 030,69 дол. США, у зв`язку з чим рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 4 622,84 дол. США залишається невиконаним. Крім того, заявник вказував, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня 2015 року в установлені законом порядку та строки стягувачу не направлялася. Копія цієї постанови була отримана лише у січні 2018 року, тому заявник просив суд поновити строк для звернення зі скаргою, встановлений статтею 449 ЦК України.
На підставі вказаного ПАТ «Ощадбанк» просило суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорної О. О. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня               2015 року; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорної О. О. щодо ненаправлення стягувачу копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня 2015 року; зобов`язати Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня 2015 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-934, виданого 30 жовтня 2008 року Зміївським районним судом Харківської області, про стягнення з            ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року у розмірі 4 622,84 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 01 жовтня 2008 року складало 22 467,00 грн, а також судові витрати у розмірі 240,00 грн.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13 квітня        2018 року скаргу ПАТ «Ощадбанк» задоволено. 
Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорної О. О. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня               2015 року.
Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорної О. О. щодо ненаправлення стягувачу копії постанови про закінчення виконавчого провадження              від 23 вересня 2015 року.
Зобов`язано Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження                         від 23 вересня 2015 року з примусового виконання виконавчого листа              № 2-934, виданого 30 жовтня 2008 року Зміївським районним                           судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості           за кредитним договором від 10 листопада 2006 року у розмірі              4 622,84 дол. США, що за курсом Національного банку України станом                на 01 жовтня 2008 року складало 22 467,00 грн, а також судові витрати у розмірі 240,00 грн.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Таким чином, боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс, встановлений Національним банком України для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).
З урахуванням вказаного під час виконавчого провадження виконання зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, зумовило невиконання судового рішення у повному обсязі, що є підставою для задоволення скарги ПАТ «Ощадбанк». Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23 вересня 2015 року про закінчення виконавчого провадження не направлялася стягувачу у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 13 квітня          2018 року в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорної О. О. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня 2015 року та зобов`язання Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня 2015 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-934, виданого 30жовтня 2008 року Зміївським районним судом Харківської області,про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 10листопада 2006 року у розмірі 4 622,84 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 01 жовтня 2008 року складало 22 467,00 грн, а також судові витрати у розмірі 240,00 грн, скасовано, у задоволенні скарги ПАТ «Ощадбанк» у цій частині відмовлено. 
В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не врахував, що рішенням суду з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 622,84 дол. США, разом з тим, виконавче провадження було відкрито щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 22 707,00 грн. Отже, встановивши, що оскаржуваною постановою у зв`язку зі сплатою боржником 22 707,00 грн державним виконавцем було закінчено виконавче провадження, яке було відкрито з примусового стягнення з ОСОБА_1 саме цієї суми, місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання таких дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня          2015 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ПАТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду            від 20 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.
 
Відповідно до розпорядження в. о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 18 червня 2019 року № 716/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня     2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено             до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не звернув увагу, що правовідносини сторін у цивільній справі є валютними у розумінні частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України, оскільки усі розрахунки між сторонами здійснювалися виключно в іноземній валюті (доларах США), а відтак правових підстав для конвертування зобов`язань з іноземної валюти у національну валюту України (гривню) немає. Враховуючи, що в резолютивній частині рішення суду зазначено суму стягнення в іноземній валюті (доларах США) з одночасним зазначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення, то стягненню у порядку примусового виконання державним виконавцем підлягають кошти саме в іноземній валюті (доларах США), а не їх гривневий еквівалент на час ухвалення рішення. Тому заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 жовтня          2008 рокувиконано частково, оскільки на рахунок стягувача перераховано лише 1 030,69 дол. США, тоді як розмір стягнутої рішенням суду заборгованості за кредитним договором становить 4 622,84 дол. США.
Таким чином, державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
Також заявник посилався на те, що висновки апеляційного суду суперечать правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18.

 
Доводи інших учасників справи
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав письмові пояснення з приводу касаційної скарги ПАТ «Ощадбанк», вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать       про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області              від 30 жовтня 2008 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк»           було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі                4 622,84 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 01 жовтня 2008 року складає 22 467,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 210,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн.
 
На виконання вищевказаного судового рішення 25 лютого 2009 року Зміївський районний суд Харківської області видав виконавчий лист                 № 2-934. 
 
Постановою головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22 лютого 2010 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-934 про стягнення з ОСОБА_1 боргу.
 
21 серпня 2015 року від боржника  ОСОБА_1 надійшли грошові кошти у розмірі 22 707,00 грн.
 
Постановою державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23 вересня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з його повним виконанням.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ПАТ «Ощадбанк» підлягає задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.
 
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
 
Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не  передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece)).
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».
 
Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
 
Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (частина перша статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.
 
Відповідно до статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
 
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області                 від 30 жовтня 2008 року було задоволено позов ПАТ «Ощадбанк» і стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі        4 622,84 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 01 жовтня 2008 року складає 22 467,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 210,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн.
 
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
 
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
 
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. 
 
Судом установлено, що, ухвалюючи рішення у справі, Зміївський районний суд Харківської області визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом Національного банку України.
 
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду відповідало визначеному за офіційним курсом Національного банку України еквіваленту в національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. 
 
У справі, що переглядається, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні, а перерахування суми у національній валюті Україниза офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням. 
 
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18.
 
Таким чином, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував, що у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження»закріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
 
Вказане свідчить, що задовольняючи скаргу ПАТ «Ощадбанк», суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.
 
Отже, апеляційним судом було безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає                    в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке                відповідає закону.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Таким чином, зі Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ПАТ «Ощадбанк» підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі        1 762,00 грн.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.
 
Постанову Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2018 року скасувати.
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 13 квітня        2018 року залишити в силі.
 
Стягнути з Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1 762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович