Постанова
Іменем України
 
04 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 2-2435/2009
провадження № 61-29656св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Бакирівська сільська рада Охтирського району Сумської області, 
третя особа - Охтирська районна державна нотаріальна контора,
особа, яка подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Ткачук С. С.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області, третя особа: Охтирська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті інших спадкоємців, окрім неї, не залишилося, заповіт від брата при житті не складався. Вона поховала брата за власні кошти і фактично прийняла спадщину. За життя ОСОБА_3 продав її дочці - ОСОБА_4 , належну йому земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 на території Бакирівської сільської ради, площею 0,21 га для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства.
 
У серпні 2009 року позивач дізналася, що брату належить ще земельна ділянка площею 0,21 га на тому ж місці розташування. Окрім того, рішенням Бакирівської сільської ради від 13 квітня 1993 року ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею орієнтовно 0,50 га. Оскільки вона вважала, що у брата відсутнє майно, у шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подала. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 жовтня 2009 року їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, однак у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів вона не може оформити право власності на землю.
 
ОСОБА_1 просила визнати за нею як спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,50 га за списком № 38 відповідно до рішення Бакирівської сільської ради від 13 квітня 1993 року для сільськогосподарського використання, розташовану на території Бакирівської сільської ради Охтирського району, та земельну ділянку площею 0,21 га по АДРЕСА_1 , для ведення індивідуального житлового будівництва.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області в складі судді: Корольової Г. Ю. від 29 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємцем другої черги за законом після смерті рідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,50 га за списком № 38 відповідно до рішення Бакирівської сільської ради від 13 квітня 1993 року «Про відведення земельних ділянок під колективне городництво товариствам м. Охтирка» для сільськогосподарського використання, розташовану на території Бакирівської сільської ради Охтирського району та земельну ділянку площею 0,21 га по АДРЕСА_1 , для ведення індивідуального житлового будівництва.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 ОСОБА_3 належало дві земельні ділянки: площею 0,50 га за списком № 38 відповідно до рішення Бакирівської сільської ради від 13 квітня 1993 року для сільськогосподарського використання, розташовануна території Бакирівської сільської ради Охтирського району; площею 0,21 га по АДРЕСА_1 , для ведення індивідуального житлового будівництванотаріальними установами свідоцтво про право на спадщину не видавалося у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.
 
Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року у складі судді: Корольової Г. Ю., доповнено рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2009 року.
 
Визнано за ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку площею 0,50 га за списком № 38 відповідно до рішення Бакирівської сільської ради від 13 квітня 1993 року «Про відведення земельних ділянок під колективне городництво товариствам м. Охтирка» для сільськогосподарського використання, розташовану на території Бакирівської сільської ради Охтирського району, за цільовим призначенням виділену для ведення особистого селянського господарства.
 
Визнано за ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку площею 0,21 га по АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням виділену для ведення індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства.
 
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при винесенні рішення не в повному обсязі було викладено вимоги позовної заяви в резолютивній частині.
 
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області в складі судді: Корольової Г. Ю. від 09 червня 2010 року виправлено описку в додатковому рішенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року. Ухвалено в резолютивній частині рішення вказати: «Визнати за ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку площею 0,21 га по АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням виділену для ведення особистого селянського господарства».
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2009 року, додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року скасовано у частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,21 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,21 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено. Скасовано ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2010 року про виправлення описки у додатковому рішенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції, визнаючи за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,21 га, розташовану по АДРЕСА_1 , не звернув уваги на те, що в Державному акті на право приватної власності на землю серія ІІ-СМ № 035374, виданому ОСОБА_3 21 січня 1998 року Бакирівською сільською радою про право власності на земельну ділянку, площею 0,42 га, розташовану по АДРЕСА_1 , для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства, в розділі «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки» міститься запис нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори про продаж 0,21 га цієї земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 20 вересня 2001 року зареєстрованого в реєстрі за № 1857. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки 20 вересня 2001 року ОСОБА_3 продав земельну ділянку площею 0,21 га, розташовану в АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_2 Вказаний договір посвідчено 20 вересня 2001 року завідуючим Охтирською районною державною нотаріальною конторою Сумської області Воропай В. В. та зареєстровано в реєстрі за № 1857, про що в державному акті на право приватної власності на землю серія ІІ-СМ № 035374 зроблено відповідну відмітку у графі «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки». Таким чином, ОСОБА_2 20 вересня 2001 року набула право власності на вказану земельну ділянку. Іншу частину належної йому земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,21 га, ОСОБА_3 30 квітня 2007 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав своїй племінниці ОСОБА_4 . За встановлених встановлених обставин, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,21 га для ведення особистого підсобного господарства на час відкриття спадщини, ОСОБА_3 не належала, а тому вона не є спадковим майном. 
 
Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права зазначених обставин не з`ясував, не встановив всіх осіб, які повинні брати участь у справі та зробив помилковий висновок про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,21 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до порушення прав ОСОБА_2 , якій належить ця земельна ділянка. Тому апеляційний суд вважав, що рішення суду від 29 грудня 2009 року, додаткове рішення суду від 06 травня 2010 року підлягають скасуванню в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,21 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із наявністю підстав для скасування рішень суду в зазначеній частині підлягає скасуванню і ухвала суду від 09 червня 2010 року про виправлення описки у додатковому рішенні від 06 травня 2010 року, так як виправлення описки стосується визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначену земельну ділянку.
 
В апеляційному порядку рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2009 року, додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року, ухвала Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2010 року про виправлення описки у додатковому рішенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року переглядалися в частині рішення визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,21 га по АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням виділену для ведення особистого селянського господарства. У частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, площею 0,50 га для сільськогосподарського використання рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалися.
 
Аргументи учасників справи
 
У серпні 2017 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила оскаржене рішення апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2009 року, додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2010 року про виправлення описки у додатковому рішенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року. При цьому посилалася на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційна скарга  ОСОБА_2 подана із пропуском строку на апеляційне оскарження. Суд апеляційної інстанції не прийняв аргументи, викладені у заперечення на апеляційну скаргу, та докази, подані із запереченнями; необґрунтовано не задовольнив відвід суддям Левченко Т. А. та Криворотенко В. І., які іншу цивільну справу між тими сторонами. У 2015 році представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 заявив клопотання про залучення ОСОБА_2 третьою особою у справі № 583/669/15-ц, суд відмовив у задоволенні клопотання, тому ОСОБА_1 знала про порушення своїх прав, оскільки  ОСОБА_7 є також і її представником.
 
Вказує, що у державному акті на право приватної власності на землю серія ІІ -СМ № 035374, виданого ОСОБА_3 21 січня 1998 року, на момент укладення 30 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу була відсутня відмітка про продаж частини земельної ділянки  ОСОБА_2 у 2001 році. Суд не дослідив державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-СМ № 035374, виданий ОСОБА_3 21 січня 1998 року і не встановив цільове призначення земельної ділянки.
 
Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Рух справи
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Апеляційний суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 
 
ОСОБА_3 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,42 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом про право приватної власності на землю серія ІІ -СМ № 035374, виданим 21 січня 1998 року Бакирівською сільською радою.
 
30 квітня 2007 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продав 0,21 га від вказаної земельної ділянки своїй племінниці ОСОБА_4 , з яких 0,06 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,15 га - для ведення особистого підсобного господарства.
 
Рішенням Бакирівської сільської ради від 23 квітня 1993 року «Про відведення земельних ділянок громадянам Бакирівської сільської ради народних депутатів для розширення і ведення особистого підсобного господарства», додаток № 1 ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства 0,50 га.
 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 жовтня 2009 року встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 і ОСОБА_1 визначено додатковий строк один місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за ОСОБА_3 
 
29 жовтня 2009 року ОСОБА_1 подала до Охтирської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого брата ОСОБА_3 . За її заявою заведена спадкова справа № 389/2009 року згідно копії якої інші спадкоємці, зокрема і першої черги, заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 нотаріусу не подавали.
 
За повідомленням Бакирівської сільської ради на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_3 за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , він був зареєстрований сам.
 
ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , яка у встановленому порядку прийняла спадщину, а тому має право на майно, що належало ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у державному акті на право приватної власності на землю серія ІІ -СМ № 035374, виданого ОСОБА_3 21 січня 1998 року Бакирівською сільською радою про право власності на земельну ділянку, площею 0,42 га, розташовану по АДРЕСА_1 , для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства, у розділі «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки» міститься запис нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори про продаж 0,21 га цієї земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 20 вересня 2001 року зареєстрованого у реєстрі за № 1857.
 
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 вересня 2001 року ОСОБА_3 продав земельну ділянку площею 0,21 га, розташовану у АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_2 Цей договір посвідчено 20 вересня 2001 року завідуючим Охтирською районною державною нотаріальною конторою Сумської області Воропай В. В. та зареєстровано к реєстрі за № 1857, про що у державному акті на право приватної власності на землю серія ІІ-СМ № 035374 зроблено відповідну відмітку у графі «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки».
 
У пункті 5 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 вересня 2001 року передбачено, що право власності на придбану земельну ділянку виникає у покупця з моменту укладання договору при умові його нотаріального посвідчення.
 
При визнанні за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,21 га, розташовану по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_3 належала зазначена земельна ділянка і нотаріусом свідоцтво про право на спадщину не видавалося у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.
 
У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Встановивши, що ОСОБА_2 20 вересня 2001 року набула право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, розташовану по АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 2001 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрованого у реєстрі за № 1857, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що вказана земельна ділянка не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 і тому відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування після ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку.
 
Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, колегія суддів відхиляє.
 
У частині першій статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_2 є особою, яка не брала участі у справі. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 04 листопада 2016 року отримав рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2009 року, додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2010 року, ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2010 року, що підтверджується клопотанням про видачу рішень із відміткою про їх отримання (а. с. 75-76). Апеляційну скаргу подано 09 листопада 2016 року, що підтверджується відміткою про отримання скарги судом першої інстанції (а. с. 49). 
 
Посилання на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано не задовольнив відвід суддям Левченко Т. А. та Криворотенко В. І., які іншу цивільну справу між тими сторонами, є необґрунтованим.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).
 
Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Ткачук С. С., заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 про відвід суддям Левченко Т.А. та Ткачук С.С. відхилено. Аналіз ухвали апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року свідчить, що суд оцінив обставини, вказані як підставу для відводу, та зробив правильний висновок, що сам факт того, що судді Левченко Т. А. та Ткачук С. С. приймали участь у розгляді іншої цивільної справи між тими ж сторонами, не є підставою для відводу згідно статті 20 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про відвід).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення апеляційного суду постановлене без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. І. Крат
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков