ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 225/5460/15-ц
провадження № 61-19429 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ», 
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року в складі судді Волчка А. Я. та на ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року в складі колегії суддів Фінагєєва В. О., Сушко Л. П., Яворського М. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі - ПАТ «КБ «УФС») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та, з урахуванням уточнень, просило стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 49 875,98 грн, з яких 677,55 грн заборгованості по пені, що нарахована за прострочення сплати відсотків, 2 308,43 грн 3 % річних від простроченої суми кредиту та процентів, 46 525,08 грн інфляційних втрат по тілу кредита, 364,92 грн. інфляційних втрат по процентах.
 
Позов обґрунтований тим, що 25 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_1 був укладений договір № 008/2314 Кс про надання споживчого кредиту (далі - договір) в розмірі 140 000 грн на строк до 24 грудня 2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3 % річних.
 
28 грудня 2015 року відповідач сплатила за договором поточну заборгованість за кредитом і заборгованість по нарахованих процентах у розмірі 76 684,52 грн.
 
Однак на момент звернення до суду з позовом відповідач не сплатила заборгованість по пені за прострочення сплати процентів у розмірі 677,55 грн, тому на підставі статті 625 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача також інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із відсутності вини відповідача в несвоєчасному погашенні заборгованості за кредитом, оскільки банк змінив своє місцезнаходження, а позивач була позбавлена можливості виконати зобов`язання належним чином, тому відсутні підстави для задоволення позову.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «УФС» відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції належним чином дослідив всі наявні в справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
06 лютого 2017 року ПАТ «КБ «УФС» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник позивача зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
 
Просив оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Заперечення на касаційну скаргу
 
У квітні 2017 року відповідач подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, відповідно до яких просила її відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 25 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_1 укладений договір № 008/2314 Кс про надання споживчого кредиту в розмірі 140 000 грн на строк до 24 грудня 2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3 % річних.
 
Згідно з пунктом 8.5 договору місцем його виконання сторони визначили місцезнаходження банку.
 
Відповідно до пункту 8.4 договору всі зміни в нього вносяться додатковими угодами до договору.
 
Будь-яких додаткових угод до договору сторони не укладали.
 
З літа 2014 року працівники позивача тимчасово зупинили прийом платежів за кредитними договорами за місцем знаходження банку за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що почали відбуватись активні дії, пов`язані з проведенням антитерористичної операції на сході України. 
 
23 грудня 2015 року о 15:11 год. відповідач отримала на електронну адресу від позивача інформацію про реквізити для сплати кредиту, а 24 грудня 2015 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з`явилась інформація відносно реквізитів для сплати заборгованості за кредитом. 
 
28 грудня 2015 року відповідач сплатила за договором поточну заборгованість за кредитом і заборгованість по нарахованих процентах у розмірі 76 684,52 грн.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржені судові рішення не відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Суди встановили, що відповідно до умов кредитного договору місцем його виконання сторони визначили місцезнаходження банку.
 
З літа 2014 року працівники позивача тимчасово зупинили прийом платежів за кредитними договорами за місцем знаходження банку за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що почали відбуватись активні дії, пов`язані з проведенням антитерористичної операції на сході України.
 
Аналіз статті 526 ЦК України дає підстави вважати, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
 
Згідно з частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 554/2542/16-ц (провадження № 61-1207св18) зроблений висновок по застосуванню частини першої статті 613 ЦК України та вказано, що прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення в виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення в прийнятті виконання зобов`язання.
 
Висновки судів про неможливість виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у зв`язку зі зміною місцезнаходження не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у разі відсутності кредитора в місці виконання зобов`язання або ухилення ним від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори (пункти 1, 2 частини першої статті 537 ЦК України).
 
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 369/9787/15-ц (провадження № 61-21883св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 338/75/16-ц (провадження № 61-5853св18).
Докази виконання відповідачем свого зобов`язання за договором шляхом внесення належних з неї на користь банка коштів у депозит нотаріуса судам не надані.
 
За таких обставин висновки апеляційного суду про відсутність підстав для вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» про стягнення заборгованості в зв`язку з відсутністю у відповідача можливості виконати зобов`язання за кредитним договором не ґрунтуються на вимогах закону.
 
Оскільки суди не встановлювали та не перевіряли обставин щодо наявності у відповідача заборгованості по пені, що нарахована за прострочення сплати відсотків у розмірі 677,55 грн, а також щодо грошових сум, право на які відповідно до статті 625 ЦК України заявляє позивач, а касаційний суд позбавлений можливості встановлювати нові обставини та вдаватись у переоцінку доказів, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав для скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 389, 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» задовольнити частково.
 
Ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                  І. О. Дундар
 
      В. І. Журавель
 
      М. М. Русинчук