ПОСТАНОВА
Іменем України

26 вересня 2019 року 
Київ
справа №802/1581/16-а
адміністративне провадження №К/9901/17943/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Губської О. А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за заявою  ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року 

I. РУХ СПРАВИ
1. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно - територіального об`єднання Національної Гвардії України (далі - ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо продовження строку дії контракту про проходження військової служби позивача понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації; зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на його звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
2. Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 04 листопада 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.
3.  Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 4 листопада 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року у справі №802/1581/16-а на підставі пункту 5 частини п`ятої    статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України.
4. Позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року).
5. Ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2017 року відкрито провадження за вказаною заявою.
6. У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання п.п. 1, 7 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України матеріали заяви ОСОБА_1 передано до Верховного Суду.
7. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної заяви визначено наступну колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Білоус О.В., судді - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.
8. На підставі Рішення зборів суддів Верховного Суду від 20 травня 2019 року №14, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В. та Розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року №523/0/78-19, призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг у справах, включених до реєстру №18532/19.
9. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2019 року адміністративна справа №802/1581/16-а була передана на розгляд колегії суддів: Губська О.А. (суддя-доповідач), Білак М.В., Калашнікова О.В.
10. Розгляд заяви ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом за правилами глави    третьої    Розділу    4 Кодексу адміністративного судочинства України    в редакції    Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, без повідомлення та виклику учасників справи.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. 11 вересня 2013 року між позивачем та ВЧ НОМЕР_1 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України.
12. Пунктом 3 контракту визначено, що контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на три роки. Таким чином, строк дії контракту закінчується 11 вересня 2016 року.        
13. 13 липня 2016 року позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про розірвання контракту у зв`язку із закінченням його дії.
14. Наказом відповідача від 9 вересня 2016 року № 265 продовжено дію контракту позивача понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
15. 20 вересня 2016 року на звернення позивача командиром ВЧ НОМЕР_1 надана відповідь, що залишення його на службі не є протиправною дією та з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених    Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"    (далі - Закон № 3543-XII) з 17 березня 2014 року і по теперішній час, не зважаючи на те що, у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалось, воєнний стан не вводився, Національна гвардія України функціонує в умовах особливого періоду.
16. Вважаючи незаконними зазначені дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
17. Позов обґрунтований тим, що у відповідача не було правових підстав для вчинення спірних дій щодо продовження строку дії контракту, оскільки на момент закінчення строку контракту, укладеного між ним та ВЧ 3008 11 вересня 2016 року, рішення про мобілізацію не приймалось та мобілізація не тривала, а тому і особливий період в Україні не починався та не діяв, що вказує на відсутність правових підстав відмовляти йому у звільненні та продовжувати строк дії контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ
18. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку, що відповідач, продовжуючи строк дії контракту позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки особливий період настав під час дії контракту позивача, а тому такий контракт продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації. 
IV. ДОВОДИ ЗАЯВИ ПРО ПЕРЕГЛЯД
19. Позивач, посилаючись на наявність підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України, а саме неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року у справі №802/1581/16-а та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
20. На обґрунтування заяви додано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2016 року (К/800/16944/16), яка, на думку позивача, підтверджує неоднакове застосування судом касаційної інстанції вищезазначеної норми матеріального права.
V. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
21. Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
23. Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) обумовлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
24. Згідно з частиною шостою    статті 2 Закону № 2232-XII   до видів військової служби належить, серед іншого, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.
25. Відповідно до частини першої    статті 4 Закону № 2232-XII    Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
26. Згідно зі статтею 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених    статтею 20 цього Закону.
27. Статтею 26 Закону № 2232-XII обумовлено порядок та підстави звільнення з військової служби.
28. Згідно з пунктом «б» частини другої вказаної статті    Закону № 2232-XII    звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
29. Так, за змістом пункту «а» частини шостої    статті 26 Закону № 2232-XII    контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту.
30. Водночас, відповідно до пункту 2 частини дев`ятої  статті 23 Закону № 2232-XII, яка визначає строки військової служби, у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього    Закону.
31. Відповідно до частини восьмої статті 26 Закону під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є інвалідом I чи II групи, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем дитини - інваліда підгрупи А віком до 18 років, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
32. Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що станом на час закінчення строку дії контракту (11 вересня 2016 року) особливий період в Україні не діяв, у зв`язку з чим підстави для продовження укладеного із ними контрактіу понад установлені строки були відсутні.
33. Відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
34. Закон України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
35. Згідно з абзацами четвертим - шостим        статті 1 Закону №3543-XII,  мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
35.1. Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
35.2. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
36. Згідно з абзацом четвертим    статті 1 Закону №3543-XII    завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
37. Часткову мобілізацію в Україні було оголошено та проведено у декілька етапів, зокрема, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014   - починаючи з 18.02.2014 по 02.05.2014; Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 №454/2014 - починаючи з 07.05.2014 по 20.06.2014; Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 №607/2014  - починаючи з 24.07.2014 по 06.09.2014,  Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015 - починаючи з 20 січня 2015 року у три черги протягом 210 діб  по 17 серпня 2015 року.
38. Тобто, саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17.03.2014) відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» законодавець пов`язує настання особливого періоду. При цьому, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації, у свою чергу, не є самостійною підставою для припинення особливого періоду та в проміжках між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
39. Аналіз змісту визначених статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  понять мобілізації, демобілізації та особливого періоду дає підстави для висновку, що закінчення особливого періоду пов`язане із прийняттям Президентом України рішення про порядок і терміни проведення демобілізації як комплексу дій направлених на усунення наслідків мобілізації. Це безпосередньо випливає із визначеного законом поняття демобілізації, як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України.
40. Настання особливого періоду законодавець пов`язує із моментом оголошення рішення про мобілізацію (загальну чи часткову), або з моментом введення в державі воєнного стану, які є самостійними підставами виникнення та існування особливого періоду, а закінчення особливого періоду пов`язує із закінченням мобілізації, або припиненням воєнного часу і частково  періоду після закінчення воєнних дій. Період мобілізації закінчується прийняттям Президентом України окремого рішення про демобілізацію. Помилковим є ототожнення рішення про строк проведення мобілізації (призову) громадян на військову службу із періодом мобілізації, вжитим у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
41. Видані протягом 2014-2015 року Укази Президента України «Про часткову мобілізацію» встановлюють саме строки проведення мобілізації (призову) громадян на військову службу, а не період мобілізації у розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
42. Відповідно, закінчення встановлених Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» строків призову громадян на військову службу не тягне закінчення чи переривання періоду мобілізації і, як наслідок, закінчення дії особливого періоду та не є підставою для закінчення дії контракту.
43. Так, в умовах триваючого воєнного конфлікту законодавець встановив певні обмеження щодо звільнення військовослужбовців, які проходять службу за контрактом. Зокрема, таким обмеженням є продовження дії контракту на період до оголошення демобілізації.
44. Таким чином, під час дії особливого періоду звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з закінченням строку контракту, не передбачено.
45. Станом на 11 вересня 2016 року (день закінчення строку дії контракту позивача) рішення про оголошення демобілізації військовослужбовців, які проходять службу за контрактом, Президентом України не приймалось.
46. Разом з тим, укази Президента України, які позивач вважає указами щодо демобілізації, не можуть розглядатися як такі, що завершують дію особливого періоду та не є підставою для закінчення дії контракту позивача.
47. Зазначене дає підстави для висновку, що Вищий адміністративний суд України правильно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин.
48. Відповідно до частини першої    статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України    непідтвердження обставин, які стали підставою для перегляду справи, або якщо норма права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосована правильно, у задоволенні заяви про перегляд судового рішення належить відмовити.
49. Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 241-244, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції    Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, пунктом 1 частини першої    Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України    в редакції    Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року у справі № 802/1581/16-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                О. А. Губська

Судді                                                                                          М. В. Білак

                                                                                          О.В. Калашнікова