ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 718/2704/16-ц
провадження № 61-19619 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - ОСОБА_3,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2017 року в складі колегії суддів Владичана А. І., Міцнея В. Ф., Лисака І. Н.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 91 859,01 грн і трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 6 895,46 грн.
 
Позов обґрунтований тим, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 94 120 грн у якості компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «МАZDА СХ-7», 2008 року випуску та 470,6 грн у якості відшкодування судових витрат. 
 
Оскільки станом на 17 листопада 2016 року відповідач рішення апеляційного суду виконала частково, позивач просив суд застосувати до ОСОБА_2 правові наслідки порушення грошового зобов`язання, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд дійшов висновку, що передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність не може бути застосована до правовідносин, які виникли між сторонами внаслідок ухвалення судового рішення.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 509,49 грн інфляційних втрат та три проценти річних у розмірі 6 845,05 грн.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив із того, що зобов`язання відповідача перед позивачем зі сплати грошової компенсації за частку в спільному майні виникло в сфері цивільно-правових відносин на підставі норм цивільного законодавства, є грошовим, а тому відповідальність за невиконання такого зобов`язання настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У червні 2017 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрите касаційне провадження в даній справі. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник відповідача зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом апеляційної інстанції з неправильним застосуванням положень статті 625 ЦК України та порушенням норм процесуального права.
 
Просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
 
Заперечення на касаційну скаргу
 
Заперечень на касаційну скаргу позивач у встановлений судом строк не подав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 94 120 грн у якості компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «МАZDА СХ-7», 2008 року випуску, та 470,6 грн у якості відшкодування судових витрат.
 
Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 09 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження.
 
З серпня 2015 року по грудень 2016 року ОСОБА_2 на виконання вказаного судового рішення сплатила на користь позивача 6 911,26 грн.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржене судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
 
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
 
Отже, в статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
 
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження             № 14-16цс18).
 
При цьому в указаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають із приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
 
Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року в справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
 
Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
 
У рішенні апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2014 року визнано грошове зобов`язання відповідача, визначено його розмір; це зобов`язання належним чином не виконане, тому в цьому випадку апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положення частини другої статті 625 ЦК України.
 
Згідно з вимогами частини третьої статті 208 ЦПК України (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду), судовий розгляд закінчувався ухваленням рішення суду, а у випадках, передбачених статтями 389-6 та             389-11 цього Кодексу - постановленням ухвали.
 
У частині першій статті 223 ЦПК України (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду) передбачалося, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
 
Відповідно до частини першої статті 319 ЦПК України (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду) рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.
 
Рішення апеляційного суду Чернівецької області ухвалено 02 липня 2014 року, того ж дня набрало законної сили, і з того часу зобов`язання ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 94 120 грн та 470,6 грн на відшкодування судових витрат стало конкретизоване і визначене, тому з указаного часу воно мало бути виконане.
 
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року в справі №646/145/23/15-ц (провадження            №14-591цс18).
 
За таких обставин, апеляційний суд правильно зробив розрахунок інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми, починаючи з липня 2014 року.
 
Доводи касаційної скарги щодо неправильності розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми не заслуговують на увагу, оскільки правильність розрахунків апеляційного суду підтверджується наявними в справі доказами. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено без участі представника відповідача, а його заява про неможливість участі в судовому засіданні залишена апеляційним судом без реагування, що позбавило його можливості захистити права свого довірителя, касаційний суд відхиляє з таких підстав.
 
Про апеляційний розгляд справи 25 травня 2017 року представник відповідача ОСОБА_3 був повідомлений під розписку 17 травня 2015 року. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які заяви про відкладення розгляду справи, а відповідно до частини другої статті 305 ЦПК України (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною першою статті 410 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                  І. О. Дундар
 
      В. І. Журавель
 
      М. М. Русинчук