Постанова
Іменем  України
 
04 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 752/16153/15-ц
 
провадження № 61-31034св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Іпотека Кредит»,  
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчук Тарас Володимирович,
заінтересована особа - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гурез Іванни Олександрівни на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит») звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) Артемчука Т. В. по виконанню ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року у справі № 761/6118/15-ц та зобов`язати старшого державного виконавця  ВПВР ДДВС МЮУ Артемчука Т. В. зняти арешт із земельної ділянки площею 4,7450 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, Великосолтанівська сільська рада, який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 квітня 2014 року в межах виконавчого провадження № 38381138.
Обґрунтовуючи скаргу, ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» посилалося на те, що 12 червня 2013 року державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ відкрито виконавче провадження № 38381138 з виконання виконавчого листа № 2601/17556/12, виданого 18 грудня 2012 року Голосіївським районним судом міста Києва. 
01 квітня 2014 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на земельну ділянку площею 4,7450 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, Великосолтанівська сільська рада, що належить боржнику ОСОБА_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ОСОБА_1 в процесі виконання рішення суду.
31 грудня 2015 року головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Артемчуком Т. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виділення в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.
На порушення статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був вирішити питання про зняття арешту з майна, проте цього не зробив. 
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року  скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» задоволено.
Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т. В. з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у справі № 761/6118/15-ц.
Зобов`язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т. В. зняти арешт із земельної ділянки, загальною площею 4,7450 га, кадастровий номер 3221480900:003:0007, за адресою: Київська область, Васильківський район, Великосолтанівська сільська рада, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 01 квітня 2014 року у виконавчому провадженні ВП № 38381138.
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що скарга є обґрунтованою, а бездіяльність головного державного виконавця незаконною, оскільки державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було скасовано арешт, накладений на майно боржника, що порушує права стягувача зареєструвати право власності на земельну ділянку.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Зеленевича О. В. задоволено.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року скасовано та постановлено у справі нову ухвалу, якою в задоволенні скарги ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т. В., заінтересована особа - ОСОБА_1 , відмовлено.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що державний виконавець діяв відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, тому правових підстав для визнання його бездіяльності неправомірною немає.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гурез І. О. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу за скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т. В., заінтересована особа - ОСОБА_1 , призначено до судового розгляду  в складі колегії з п`яти суддів. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для закриття виконавчого провадження слугувала ухвала Шевченківського районного суду міста Києва про затвердження мирової угоди між боржником і стягувачем. Тобто державним виконавцем Артемчуком Т. В. не було застосовано жодних заходів виконавчого провадження, кошти на користь стягувача не були стягнуті, тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору з боржника. Апеляційний суд не взяв до уваги те, що відділом державної виконавчої служби не вчинено жодних заходів примусового виконання рішення суду. У державного виконавця відсутні законні підстави для продовження арешту, накладеного на майно та кошти боржника, оскільки постанова державного виконавця від 29 жовтня 2014 року про стягнення виконавчого збору не пред`являлася до виконання у річний строк, визначений у виконавчому документі, а за цим виконавчим документом виконавче провадження не було відкрито.   
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2012 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») заборгованість за кредитним договором у сумі 12 190 416 грн 82 коп.
12 червня 2013 року старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ відкрито виконавче провадження № 38381138 з виконання виконавчого листа № 2601/17556/12, виданого 18 грудня 2012 року Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за договором кредиту із врахуванням суми судових витрат у розмірі 12 190 416 грн 82 коп. (т. 1 а.с. 23).
13 грудня 2013 року постановою старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Артемчука Т. В. накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 4,7450 га, кадастровий номер 3221480900:003:0007 за адресою: Київська область, Васильківський район, Великосолтанівська сільська рада, яка належитьОСОБА_1 (т. 1 а.с. 24, 25).
Постановою головного державного виконавця  ВПВР ДДВС МЮУ від 01 квітня 2014 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 38381138 з ПАТ «Сведбанк» на Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»).
Постановою старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Семок Б. О.  від 29 жовтня 2014 року стягнуто із ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 1 219 041 грн 68 коп.
Постановою головного державного виконавця  ВПВР ДДВС МЮУ від 28 травня 2015 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 38381138 з ПАТ «Омега Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» (т.1 а.с. 26, 27).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» та ОСОБА_1 в процесі виконання вищевказаного рішення суду (т. 2 а.с. 130-132).
Постановою головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Артемчука Т. В. від 31 грудня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2601/17556/12, виданого 18 грудня 2012 року Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за договором кредиту з врахуванням суми судових витрат у розмірі 12 190 416 грн 82 коп. 
Виділено в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 29 жовтня 2014 року № 38381138.
 
2.                 Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За приписами статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України 2004 року).
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України 2004 року, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України 2004 року).
Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року                           № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Згідно з частиною другою статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року                           № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 
Пунктом 10 розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України                        від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлено, що скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що заявником оскаржується бездіяльність старшого державного виконавця ВПВР ДВС МЮУ Артемчука Т. В. з виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року у справі № 761/6118/15-ц, а скаргу подано у вересні 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», то справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб,  визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб),  які провадяться на підставах,  в межах повноважень та у  спосіб,  визначених  цим  Законом,  іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Пунктом 1 частини першої статті 41 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону.  
Частиною першою статті 50 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій  особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Доводи касаційної скарги про те, що постанова державного виконавця від 29 жовтня 2014 року про стягнення виконавчого збору не пред`являлася до виконання у річний строк, визначений у виконавчому документі, не заслуговують на увагу, оскільки в силу приписів частини першої статті 400 ЦПК України Верховний Суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення апеляційного суду виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гурез Іванни Олександрівни залишити без задовлення. 

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк