ПОСТАНОВА
Іменем України

03 жовтня 2019 року 
Київ
справа №812/293/16
адміністративне провадження №К/9901/12548/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шевцової Н.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року (головуючий суддя -Смішлива Т.В.. )
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року (головуючий суддя - Арабей Т.Г., судді - Геращенко І.В., Міронова Г.М.) 
у справі № 812/293/16
за позовом  ОСОБА_1 
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Лисичанський міський суд Луганської області
про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Лисичанський міський суд Луганської області, в якому, з урахуванням уточнень, просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині ненарахування та невиплаті позивачу заробітної плати за період з період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 01 січня 2016 року відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за період з період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 01 січня 2016 року відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») в повному обсязі з урахуванням надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо) та з урахуванням індексації.
Короткий зміст рішень суду попередніх інстанцій
Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Лисичанський міський суд Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, в задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки з 26 жовтня 2014 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не   внесені, а   законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 1 ст. 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, управління ДСА, як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
10 листопада 2016 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року, в якій просить скасувати дані рішення судів та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що праву працівника апарату на заробітну плату певного розміру, визначену законом кореспондує конституційний обов`язок держави щодо її забезпечення. Відтак, посилання на відсутність бюджетних асигнувань на оплату праці є неправомірною.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.
Відповідачем заперечення на вказану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті. 

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

ОСОБА_1 14.10.2010 переведено на вакантну посаду помічника судді з 15 жовтня 2010 року, із присвоєнням одинадцятого рангу державного службовця. 
04.05.2011 ОСОБА_1 переведено на посаду помічника судді за її згодою, на час виконання повноважень судді ОСОБА_2., із збереженням одинадцятого рангу державного службовця. 15.10.2012 ОСОБА_1 присвоєно черговий, десятий ранг державного службовця. 15.10.2014 ОСОБА_1 присвоєно черговий, дев`ятий ранг державного службовця. 
Заробітна плата ОСОБА_1 з жовтня 2014 року по 01.09.2015 розраховувалась виходячи з посадового окладу у розмірі 1218,00 грн, з 01.09.2015 по 08.09.2015 - виходячи з посадового окладу у розмірі 1378,00 грн, а з 09.09.2015 по 31.12.2015 посадовий оклад ОСОБА_1 становив 2756,00 грн.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) 
Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпункт 59 пункту 3 Розділу ХІІ Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII): частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529) доповнити абзацом другим такого змісту: При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Абзац 2 підпункту 1 пункту 13 Розділу ХІІ Закону України №1697-VII: Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Абзац 3 підпункту 2 пункту 13 Розділу ХІІ Закону України №1697-VII: Кабінету Міністрів України у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Частина 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №92-VIІІ (далі - Закону №92-VIІІ ): Розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.  
Абзац 2 підпункту 2 пункту 13 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №92-VIІІ: Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Частина 7,8 статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII: (далі - Закону №3723-XII): Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів,  надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом  формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені  для цієї мети  положеннями про органи   державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Частина 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР): умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону
Частина 1 статті 13 Закону №108/95-ВР: Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів  України  в межах бюджетних асигнувань.
Абзац 1 ч. 1 статті 142 Закону № 2453-VI (в редакції до Закону №92-VIІІ ): Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Абзац 1,3 ч. 2 ст. 142 Закону № 2453-VI (в редакції до Закону №92-VIІІ ): <…> Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції <…>.
Стаття 143 Закону № 2453-VI (в редакції до Закону №92-VIІІ): Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону   України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»   визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої   статті 144 Закону № 2453-VІ   застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення   Закону № 2453-VІ   застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
За загальним правилом, конкуренція правових норм у часі повинна вирішуватися на користь норми, прийнятої пізніше, оскільки найновіше законодавство демонструє способи та форми правового регулювання, які на даний етап розвитку суспільства, на думку законодавця, є більш доцільними.
Закон України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прийнятий пізніше Закону України 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», а тому у 2015 році норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо заробітної плати працівника апарату суду застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 144 Закону № 2453-VІ. 
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів».
З огляду на встановлення судами попередніх інстанцій нарахування ОСОБА_1 в спірний період заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», тобто, з урахуванням положень Закон України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у розмірі встановленому законом, суд вважає, що заробітну плату ОСОБА_1 нараховано у розмірі не нижчому від визначеної законом.
У пункті 37 рішення «Суханов та Ільченко проти України» (Заява № 68385/10 та 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що <…> демократично обраний Парламент зберігає право щодо виконання своїх законодавчих функцій відповідно до Конституції та зміни встановлених розмірів виплат на певний період часу <…>.
Таким чином, зважаючи на зазначене, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
З огляду на викладене, Суд вважає, що суди попередніх інстанцій прийшли до вірних висновків про правомірність дій відповідача та обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог позивача. 

Суд зауважує, що аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року (справа № 822/5716/15), від 06 червня 2018 року (справа № 820/2651/16), від 07 лютого 2018 року (справа № 818/370/16).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 безпідставними та правомірно спростованими судами попередніх інстанцій, а їх висновки - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, п.1 ч.1.ст.349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя - доповідач                                                                      Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                           В. М. Бевзенко 
                                                                                          Н. В. Шевцова