ПОСТАНОВА
Іменем України

09 жовтня 2019 року 
Київ
справа №820/1382/18
адміністративне провадження №К/9901/57628/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Стеценка С. Г.,
суддів Бучик А. Ю., Мороз Л. Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 (головуючий суддя Єгупенко В. В.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 (головуючий суддя Макаренко Я. М., судді: Бартош Н. С., Мінаєва О. М.),

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

1.          У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Міністерство, Міноборони, Комісаріат відповідно, відповідачі), в якому просив: просив визнати протиправним та скасувати пункт 14 протоколу №119 від 17.11.2017 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум (далі – спірне рішення); зобов`язати Комісаріат подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) з урахуванням раніше виплаченої суми та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату (доплату) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі – Закон №2011-XII) в редакції Закону України від 06.04.2017 №2004-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2004-VІІІ) у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі – Порядок №975) та відповідно до наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530; зобов`язати Міністерство вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону №2011-XII в редакції Закону №2004-VІІІ у Порядку, №975 від 25.12.2013 та відповідно до наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, з урахуванням раніше виплаченої суми (далі – спірна грошова допомога).

2.          Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що спірна грошова допомога виплачена йому у меншому розмірі ніж це передбачено положеннями законодавства, чинного на момент прийняття Міністерством спірного рішення, що порушує його право на соціальний захист.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3.          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018, позов задоволено.

4.          Викладені у зазначеному рішенні висновки обґрунтовані тим, що станом на день прийняття спірного рішення діяла редакція статті 16-2 Закону №2011-XII, з урахуванням змін, внесених відповідно до Закону №2004-VІІІ, а тому, з огляду також на пункт 2 Розділу II «Прикінцеві положення» цього Закону, відповідач, визначаючи розмір спірної грошової допомоги, повинен був керуватись саме цими приписами законодавства. При цьому, суди, з посиланням на статтю 58 Конституції України, дійшли висновку, що обчислення відповідачем розміру спірної грошової допомоги на підставі норм законодавства, яке діяло станом на день встановлення позивачу інвалідності є протиправним.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, а також узагальнений виклад позиції інших учасників справи

5.          Не погоджуючись із наведеними вище судовими рішеннями, Міністерство подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та відмовити у позові в повному обсязі.

6.          В обґрунтуванні касаційної скарги відповідач, посилаючись, зокрема, на положення абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 та абзацу третього пункту 3 Порядку №975, наполягає на тому, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми законодавства, які діяли станом на день виникнення у позивача права на отримання спірної грошової допомоги, тобто дати, яка зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності.

7.          У зв`язку з наведеним, скаржник вважає законним прийняте Міністерством рішення, яке, на його думку, помилково визнане протиправним і скасоване судами за відсутності для цього правових підстав.

8.          У відзиві на касаційну скаргу позивач, повторюючи аргументи позовної заяви, проти її вимог та доводів заперечив, оскільки вважає що суди попередніх інстанцій, вирішуючи цей спір, правильно застосували норми матеріального і не допустили порушень норм процесуального права.

9.          Зважаючи на викладене, позивач просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ІV. Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

10.          До Верховного Суду надійшла зазначена касаційна скарга, для розгляду якої, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, визначено колегію суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Гриціва М. І., суддів: Берназюка Я. О., Коваленко Н. В.

11.          Ухвалою Верховного Суду від 12.09.2018 відкрито касаційне провадження у справі.

12.          У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М. І. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №13) та на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Тацій Л. В., суддів: Желєзного І. В., Стеценка С. Г.

13.          Ухвалою Верховного Суду від 24.07.2019 задоволено заяву судді Тацій Л. В. про самовідвід у зв`язку з тим, що оскаржуване рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 ухвалене суддею ОСОБА_2 , який є її чоловіком.

14.          На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Стеценка С. Г., суддів: Мороз Л. Л., Бучик А. Ю.

V. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

15.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 , копія якого наявна в матеріалах справи, позивач з 1977 року проходив службу у Збройних силах СРСР.

16.          Згідно копії витягу з протоколу від 19.06.2015 №2311 засідання Центральної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв Міноборони, у колишнього військовослужбовця поранення, закрита черепно-мозкова травма, контузія, травма хребта, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

17.          Довідкою МСЕК від 11.09.2015 серії 12 ААА №104581 підтверджується, що у зв`язку з пораненням, контузією і захворюванням, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, позивачу вперше з 08.09.2015 встановлена третя група інвалідності безстроково.

18.          Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи від 04.06.2015 №539/2015 поранення та контузія ОСОБА_1 могли бути отримані в період бойових дії на території Демократичної республіки Афганістан у 1980 році.

19.          Вищевказані обставини також встановлені постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.07.2017 у справі №642/2596/17, якою визнано протиправним та скасовано пункт 45 протоколу від 07.04.2017 №35 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової    допомоги та призначенням компенсаційних сум (далі – Комісія); визнано протиправною відмову Міністерства    в призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975; зобов`язано    Комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-XII та Порядку №975, наказу Міністерства від 14.08.2014 №530; зобов`язано Міністерство розглянути та вирішити питання, щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону №2011-XII та Порядку №975.

20.          Спірним рішенням Міністерства, на виконання вказаного вище судового рішення скасовано пункт 45 протоколу від 07.04.2017 №35 Комісії Міноборони в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності підполковнику у запасі ОСОБА_1 .

21.          У зв`язку з цим комісія дійшла висновку прийняти нове рішення про призначення допомоги підполковнику у запасі ОСОБА_1 , у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 206700 гривень.

22.          Позивач не погодився із вказаним рішенням комісії Міністерства посилаючись на    те, що на момент його прийняття діяв Закон №2011-XII в редакції Закону №2004-VІІІ, підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 16-2 якого передбачено розмір одноразової грошової допомоги, який є кратним 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

VI. Позиція Верховного Суду

23.          У цій справі не є спірним питання наявності у позивача права на призначення йому одноразової грошової допомоги, що не заперечується сторонами, натомість предмет даного спору стосується дій та рішень відповідачів щодо обчислення розміру цієї допомоги.

24.          Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25.          Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

26.          Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

27.          Згідно з положеннями статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон №2232-XII) в редакції, яка діяла станом на день встановлення позивачу інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

28.          Частиною першою статті 16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

29.          Пунктом 4 частини другої вказаної правової норми Закону №2011-XII в тій же редакції також передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

30.          Водночас, у відповідності з положеннями частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

31.          На виконання вказаної норми Закону №2011-XII Урядом України затверджено Порядок №975, який врегульовує питання, пов`язані з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

32.          Предметом спору в цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду третьої групи.

33.          Третю групу інвалідності позивачу встановлено з 08.09.2015, а відтак на спірні правовідносини поширюється дія Порядку №975, який набрав чинності з 24.01.2014.

34.          В той же час, пунктом 2 Порядку №975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги (абзац третій).

35.          Водночас, абзацом третім пункту 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

36.          Тобто, названі законодавчі приписи чітко визначають момент, коли у особи виникає право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-XII (дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії), а також встановлюють, у якому порядку така допомога призначається і виплачується (в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги).

37.          Колегія суддів враховує і те, що за приписами частини першої статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

38.          Названій правовій нормі Основного Закону України дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99.

39.          У абзаці другому пункту 2 мотивувальної частини зазначеного Рішення вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

40.          Також, у пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, ухваленого у справі №03/29-97 «Про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата)» зазначено таке.

41.          Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права – закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

42.          Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

43.          Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

44.          Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

45.          Системний аналіз наведених положень законодавства, з урахуванням вищезгаданих Рішень Конституційного Суду України, та встановлених судами обставин справи, дають підстави колегії суддів для висновку, що призначення і виплата позивачу спірної грошової допомоги, в тому числі й вирішення питань стосовно обчислення її розміру, необхідно здійснювати в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на дату, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (у даному випадку 08.09.2015), а не на день прийняття відповідачем спірного рішення (17.11.2017).

46.          Натомість, право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-XII, у розмірі, визначеному статтею 16-2 цього ж Закону в редакції, з урахуванням змін, внесених відповідно до Закону №2004-VІІІ, який діє з 07.05.2017, набудуть особи, інвалідність яким буде встановлена після цієї дати.

47.          Зокрема, за змістом статті 16-2 Закону №2011-XII (в редакції, чинній станом на дату встановлення позивачу інвалідності 08.09.2015) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

48.          Такий же розмір спірної грошової допомоги визначено і абзацом п`ятим пункту 6 Порядку №975.

49.          Під час судового розгляду справи у судах попередніх інстанцій встановлено, що відповідач, призначаючи і виплачуючи спірну грошову допомогу, обчислив її розмір виходячи з 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, й це відповідає наведеним вище положенням законодавства, а тому висновки судів про незаконність оскаржуваного позивачем рішення суб`єкта владних повноважень не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

50.          Ураховуючи викладене, провівши касаційний розгляд справи у межах вимог і доводів касаційної скарги та повноважень суду касаційної інстанції, встановлених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення Міноборони відповідає вимогами законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, і прав позивача не порушує, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні даного позову.

51.          За правилами пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

52.          Своєю чергою, за приписами частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

53.          Керуючись статтями 344, 349, 351, 355, 356  КАС України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

54.          Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

55.          Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018.

56.          Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

57.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С. Г. Стеценко,
А. Ю. Бучик,
Л. Л. Мороз,
Судді Верховного Суду