Постанова
Іменем України
 
11 вересня 2019 року                                                                  
м. Київ
 
справа № 2-694/11
провадження № 61-4776св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,Курило В. П., 
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
співвідповідач за первісним позовом - Криворізьке міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області,
відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 , 
треті особи за первісним позовом: ОСОБА_3 , Друга криворізька державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталія Іванівна, Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції,
 
розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року у складі судді Чайкіна І. Б. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Митрофанової Л. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до        ОСОБА_2 , Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, треті особи:    ОСОБА_6 , Друга Криворізька державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу       Пахомова Н. І.про визнання добросовісним набувачем квартири та зняття арешту.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 лютого 2010 року між позивачкою та ОСОБА_7 , який діяв за довіреністю від імені       ОСОБА_2 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчено державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О. В. та зареєстровано в реєстрі за № 2-625. 02 березня 2010 року позивач зареєструвала право власності у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», однак правовстановлюючих документів їй не видано у зв`язку із накладенням арешту у кримінальному провадженні по факту вчинення шахрайства третіми особами, а саме - підробки документів попереднього власника квартири, на підставі яких була видана довіреність на ім`я ОСОБА_8 .
Позивач просила суд визнати її добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 , та зняти з неї арешт.
У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , третя особа - Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 січня 1996 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі він постійно не мешкав, його місце проживання зареєстроване за іншою адресою.
03 березня 2010 року позивач дізнався, що належна йому на праві власності квартира продана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який діяв начебто за довіреністю від імені ОСОБА_2 , яку він ніколи не видавав.
За заявою ОСОБА_2 12 березня 2010 року порушено кримінальну справу по факту заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) з використанням підроблених документів за попередньою змовою групою осіб. 02 серпня 2011 року кримінальне провадження закрито на підставі пункту 8 статті 6 КПК України (у в зв`язку зі смертю обвинуваченого).
З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд: визнати недійсною довіреність ВММ № 845137, видану 20 січня 2010 року від імені                 ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_10 , посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н. І.; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 27 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-625; витребувати з чужого незаконного володіння зазначену вище квартиру та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх прав України в Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_6 , Друга криворізька державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Н. І. про визнання добросовісним набувачем квартири та зняття арешту відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , третя особа - Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби КМУЮ про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволені.
Визнано недійсною довіреність ВММ № 845137 від 20 січня 2010 року, видана від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_10 , посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н. І.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 27 лютого 2010 року від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-625; 
Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 , суд першої інстанції виходив із того, що її володіння квартирою є незаконним, оскільки квартиру придбано за відплатним договором у особи, яка не мала права на її відчуження.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що відчуження спірної квартири відбулось по підробленій довіреності,  всупереч його волі, як власника квартири, та дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу  недійсним та витребування майна в порядку статті 388 ЦК України від добросовісного набувача.
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на нього.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
У жовтні 2016 року  ОСОБА_1  подала до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року.
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалені рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після  набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції  у цивільних справах є Верховний Суд.
 
04 червня 2019 року справа передана судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що на підставі договору купівлі - продажу від 11 січня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 2-62, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
20 січня 2010 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н. І. від імені ОСОБА_2 видано довіреність на ім`я ОСОБА_10 
27 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О. В. та зареєстровано в реєстрі за № 2-625.
12 березня 2010 року СО Жовтневого РВ КМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_2 порушено кримінальну справу № 52101249 за ознаками частини другої статті 190, частини третьої статті 358 КК України, в ході розслідування якої встановлено особу, яка вчинила даний злочин, а саме - ОСОБА_14 , який, перебуваючи в злочинній змові з невстановленими слідством особами, вклеїв свою фотографію в паспорт на ім`я ОСОБА_2 та заволодів зазначеною вище нерухомістю. ІНФОРМАЦІЯ_1            ОСОБА_15 помер. У зв`язку зі смертю ОСОБА_14 кримінальне провадження закрито за пунктом 8 статті шостої КПК України.
Згідно висновку експерта судової почеркознавчої експертизи від 22 липня 2015 року № 58/04-276, підпис від імені ОСОБА_2 , розташований в графі «Підпис» довіреності на право розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , виданої від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_10 , ВММ 845137 від 20 січня 2010 року № 219, виконаний ймовірно не ОСОБА_2 . 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Аналогічні приписи містилися у статті 213 ЦПК України 2004 року.
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна були правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Згідно пункту 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.
Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові суду від 12 лютого 2014 року у справі № 6-165цс13, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником, суду слід з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин.
Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суди попередніх інстанцій виходили із наявності висновку експерта судової почеркознавчої експертизи від 22 липня 2015 року № 58/04-276 та підсумків розслідування кримінальної справи у № 52101249.
Разом із тим, із висновку експерта судової почеркознавчої експертизи від 22 липня 2015 року № 58/04-276 вбачається, що підпис від імені ОСОБА_2 , розташований в графі «Підпис» довіреності на право розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , виданою від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_10 , ВММ 845137 від 20 січня 2010 року № 219 виконаний ймовірно не ОСОБА_2 , а іншою особою.
При цьому судовий експерт зазначив, що виявити розбіжні ознаки в більшому об`ємі і відповісти на питання в категоричній формі не вдалося зважаючи на неповну співставність досліджуваного підпису та наданих зразків підписів ОСОБА_2 , а також простоту будови досліджуваного підпису, що обмежило об`єм наявної в ньому графічної інформації. 
Таким чином висновок експерта не є в достатній мірі інформативним, його аналітичні викладки є припущеннями, у зв`язку із чим можливо прийти до висновку про його неповність та неясність.
Частиною першою статті 150 ЦПК України 2004 року встановлено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка  доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Суди першої та апеляційної інстанцій осіб, які беруть участь у справі, про наслідки вчинення або невчинення певних процесуальних дій, зокрема, можливого призначення додаткової почеркознавчої експертизи, не попереджали, здійсненню їхніх процесуальних прав у цьому випадку належним чином не сприяли.
Крім того, суди при ухваленні оскаржуваних рішень прийняли до уваги висновки розслідування кримінальної справи № 52101249. При цьому судами не було враховано, що лише вирок у крімінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові до суду, що розглядає цивільну справу, з питань, чи мали місце певні протиправні дії та чи вчинені вони цією особою (частина четверта статті 61 ЦПК 2004 року).
В матеріалах цієї цивільної справи вирок, що винесено у кримінальній справі № 52101249, відсутній, а тому висновки щодо розслідування вказаного кримінального провадження для судів не є обов`язковими.
Разом із тим, суди не досліджували окремо кожний доказ, що міститься у матеріалах кримінальної справиу № 52101249, та не давали їм оцінку - кожному окремо та в сукупності.
Також апеляційний суд при апеляційному перегляді справи не дослідив в достатній мірі та не дав належної оцінки доводу апеляційної скарги щодо скасування постанови слідчого від 05.07.2010 року про закриття кримінальної справи у № 52101249 за пунктом 8 статті шостої КПК України. 
На висновки вказаної постанови слідчого суд першої інстанції посилався при ухваленні рішення у справі, обґрунтовуючи свої міркування.
При цьому факт скасування такої постанови підтверджується інформаційним повідомленням слідчого СВ Жовтневого РВ КГУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Вдовиченка Р. І. (том 2, а.с. 32).
Отже, переглядаючи в апеляційному порядку рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2015 року, апеляційний суд вказані обставини не з`ясував,  належної оцінки всім доводам апеляційної скарги не дав та достовірно не встановив, чи укладав ОСОБА_2 оскаржувані правочини, чи відповідало при цьому його волевиявлення його внутрішній волі та, відповідно, чи вибуло спірне майно з його володіння не з його волі.
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, в зв`язку з чим позбавлений можливості ухвалити нове рішення або змінити судові рішення у цій справі.
 
За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, а тому, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Ураховуючи наявність порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого йогосудове рішення не відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, Верховний Суд дійшов до висновку, що відповідно до статті 411 ЦПК України ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков 
 
Є.В. Коротенко
                                                                                                            
В. М. Коротун         
 
В. П. Курило