ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2019 року 
Київ
справа №757/4098/17-а
адміністративне провадження №К/9901/34022/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича на постанову Печерського районного суду міста Києва від 21.06.2017 у складі судді Васильєвої Н. П. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 у складі колегії суддів: Карпушової О. В., Епель О. В., Безименної Н. В. у справі № 757/4098/17-а за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у міста Луцьку та Інспектора роти  № 3 батальйону Управління патрульної поліції у міста Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.  ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у міста Луцьку та Інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у міста Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича, в якому просив:
- визнати протиправними дії інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у міста Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського М.Ю. щодо складання постанови від 14.01.2017 серії АР №861918 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн за порушення частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення;
- скасувати постанову серії від 14.01.2017 АР №861918  у справі про адміністративне правопорушення, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення в розмірі 255 грн. скасувати.
2. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 21.06.2017 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною та скасувано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечена безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР номер 861918 відносно ОСОБА_1 за частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. В решті позовних вимог відмовлено.
2.1. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського М.Ю. залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
3.          Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
3.1. 14.01.2017 інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у міста Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського М. Ю. було накладено стягнення на позивача у виді штрафу у розмірі 255 грн за адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, що підтверджується постановою від 14.01.2017 року АР № 861918.
3.2. Як зазначено в постанові, 14.01.2017 о 14 год 30 хв в місті Луцьку по вулиці Словацького, 7, ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії знаку « 3.34 (зупинку заборонено»), чим порушив пункту 8.4. Правил дорожнього руху.
3.3. В матеріалах справи міститься відеозапис з місця події. 
3.4. Постановою від 14.01.2017 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
3.5. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом оскільки вважає, що його діях відсутній склад  адміністративного правопорушення, оскільки він дотримувався Правил дорожнього руху, тому постанова підлягає скасуванню.
4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав на те, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у міста Луцьку Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Капустинським М. Ю. порушені вимоги статтей 251, 254, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, як вказано судом апеляційної інстанції, з наданої роздруківки карти міста Луцька, вул. Словацького, 7 не вбачається, коли зроблено фотографію, роздруковану відповідачем, з неї не видно яку саме пору року відображає фотографія та де саме стояв автомобіль позивача. Також судом зауважено, що з відеозапису з камери поліцейського встановлено, що подія відбулась взимку, що також ставить під сумнів належність та допустимість наданого відповідачем доказу, зокрема роздруківки карти місцевості. З огляду на докази, які містяться в матеріалах справи, судами не було встановлено в діях позивача порушень Правил дорожнього руху, що свідчить про протиправність накладення адміністративного стягнення.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5.           Відповідачем подано касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
5.1. Доводи касаційної скарги, грунтуються на тому, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної оцінки доводам відповідача щодо зафіксованих на відеозаписі подій. Так, відповідач стверджує, що позивач знаходився в зоні дії знаку « 3.34 (зупинку заборонено»), чим порушив пункту 8.4. Правил дорожнього руху.
6. Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
7. Частиною другою статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8.  Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
9.  Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
10.  Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
11. Правилами дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2011 №1306 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Правила) у пункті 8.4. визначено поділ дорожніх знаків (додаток 1) на групи:
а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;
б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;
в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;
г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;
ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;
д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;
е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
12. Підпунктом 3.34 пункту 3 Правил визначено, що знак «Зупинку заборонено» означає заборону зупинки і стоянки транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
13. Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КупАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
14. Згідно з положеннями статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
15. Крім того, частиною першою статті 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
16. Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
17. Разом з тим, статтею 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
18. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
19.  Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
20. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
21. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001№ 1306 (із змінами та доповненнями).
22. Пунктами 1.3 та 1.9. Правил встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
23. У розумінні статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
24. Відповідно до частини першої статті 70 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
25. Крім того, згідно з частини другої статті 71 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
26. Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 89 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
27. У даному випадку скаржник мотивує свої вимоги тим, що судами попередніх інстанцій не було належним чином надано оцінки доводам стосовно порушення позивачем Правил, саме - здійснення зупинки в зоні дії знаку «Зупинку заборонено».
28. Колегія суддів вважає, що вказане твердження не було належним чином підтверджено матеріалами справи.
29. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено відеозаписом з місця події, позивач здійснив зупинку з метою встановлення подальшого напрямку руху.
30. Водночас, відповідачем не надано належних та допустимих доказів підтвердження факту здійснення позивачем зупинки саме в зоні розташування дорожнього знаку «Зупинку заборонено». 
31. Колегія суддів погоджується також з висновком суду апеляційної інстанції стосовно відсутності в матеріалах справи належних доказів того, що на місці події було розміщено знак заборони.
32. За таких обставин, оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів не може погодитись із мотивуванням скаржника щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.
33. На переконання колегії суддів, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами попередніх інстанцій та не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.
34. За змістом частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
35. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
36. З огляду на наведене, касаційна скарга інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського М.Ю. не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
37. Касаційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича залишити без задоволення.
38. Постанову Печерського районного суду міста Києва від 21.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 у справі № 757/4098/17-а за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у міста Луцьку та Інспектора роти  № 3 батальйону Управління патрульної поліції у міста Луцьку Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.
39. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач                                                                                         І.В. Дашутін

Судді                                                                                                             О.О. Шишов

                                                                                                                           М.М. Яковенко