ПОСТАНОВА
Іменем України

07 листопада 2019 року 
Київ
справа №487/2179/17
адміністративне провадження №К/9901/6150/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів Губської О.А., Калашнікової О.В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Скрипченка В.О., суддів: Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.)
у справі № 487/2179/17
за позовом  ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції
про скасування рішення.
I. ПРОЦЕДУРА
1.  ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції (далі - УПП), в якому просив скасувати постанову від 13 квітня 2017 року серії БР №435377 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, та закрити справу за відсутністю у діях позивача складу правопорушення.
2. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2017 року позов задоволено частково. Постанову  від 13 квітня 2017 року серії БР №435377 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   за частиною першою статті 122 КУпАП  скасовано. В іншій частині позову відмовлено.
3. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2017 року скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.
4. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції, залишити постанову суду першої інстанції в силі.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 квітня 2017 року інспектор поліції УПП виніс постанову про адміністративне правопорушення серії БР №435377, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
6. Відповідно до змісту вказаної постанови 13 квітня 2017 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Тойота Кемрі, здійснив зупинку (стоянку) ближче 30 метрів до посадкових майданчиків для маршрутних транспортних засобів, чим порушив пункт 15.9 «е» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, за що передбачено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
7. Згідно зі статтею 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, після чого йому було вручено копію рішення.
8. Відповідно до наявних у справі доказів жодного знаку 5.41.1, 5.41.2 чи будь-якого іншого знаку, який би підтверджував знаходження зупинки саме в тому місці або на відстані 30 метрів не встановлено.
9. Вважаючи зазначену постанову про адміністративне правопорушення від 13 квітня 2017 року серії БР №435377 незаконною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
10. Задовольняючи позов по суті спору, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт скоєння правопорушення, оскільки відповідно до наявного відеозапису відсутні будь-які дорожні знаки, які б підтверджували знаходження зупинки громадського транспорту на місці вчинення правопорушення. 
11. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що наявність дорожніх знаків 5.41.1 або 5.41.2 є обов`язковою умовою лише за відсутності посадкового майданчика, наявність якого повністю підтверджується наданим до суду першої інстанції відеозаписом. 
12. Водночас, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач, проігнорувавши пункт 15.9 «е» ПДР України, здійснив зупинку свого авто ближче 30 м від посадкового майданчику. Факт скоєння вказаного правопорушення повністю підтверджується наявним відеозаписом.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. Позивач у своїй касаційній скарзі зазначає, що пункт 15.9 «е» ПДР України допускає відсутність посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, але ні в якому разі не відсутність дорожніх знаків 5.41.1 або 5.41.2.
14. Таким чином позивач стверджує, що відсутність дорожніх знаків 5.41.1 або 5.41.2 виключає можливість ідентифікувати місце зупинки його автомобіля як зону зупинки маршрутних транспортних засобів, що виключає вчинення ним відповідного адміністративного правопорушення.
15. Також ОСОБА_1 стверджує, що інспектор УПП під час розгляду адміністративної справи та прийняття оспорюваної постанови порушив визначений КУпАП порядок, оскільки не оголосив оспорюване рішення, не заслухав осіб, які беруть участь у справі, не дослідив докази (ст. 279 КУпАП), не надав можливість скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання, докази тощо (ст. 268 КУпАП).
16. У відзиві на касаційну скаргу УПП наполягає на тому, що судом апеляційної інстанції не було допущено порушень норм матеріального та/чи процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
17. Відповідач стверджує, що наявність дорожніх знаків 5.41.1 або 5.41.2 є обов`язковою умовою лише за відсутності посадкового майданчику. Тоді як наявність такого повністю підтверджується наданим до суду першої інстанції відеозаписом.
18.          Крім того, УПП спростовує доводи позивача щодо недотримання інспектором процедури розгляду адміністративної справи, оскільки порушнику було повідомлено його права, вручено примірник оспорюваної постанови, а спрощений порядок розгляду відповідної категорії правопорушень виключає необхідність встановлення таких обставин, як особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання. 
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
19.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
20.          Спірні правовідносини виникли стосовно наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.
21.          Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
22.          Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
23.          Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
24.          Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
25.          За п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
26.          Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
27.          З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
28.          Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
29.          Відповідно до частини другої статті 279 КУпАП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
30.          Згідно з частиною другою статті 258 КУпАП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
31.          Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
32.          У статті 222 КУпАП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) чітко встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
33.          Таким чином, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо.
34.          Водночас, судами установлено, що позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, суть вчиненого ним порушення, оголошено та вручено примірник оспорюваної постанови.
35.          Крім того, колегія суддів зазначає, що реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.
36.          Щодо наявності в діях позивача порушення пункту 15.9 «е» ПДР України колегія суддів виходить з такого.
37.          Згідно з пунктом 15.9 «е» ПДР України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.
38.          У пунктах 3.4, 3.5, 3.6 Галузевих будівельних норм (ГБН) В.2.3-218-550:2010 визначено, що зупинки маршрутного транспорту (зупинки) - це відповідно обладнані на автомобільних дорогах місця зупинок для автобусів загального призначення, тролейбусів та маршрутних таксі; зупинковим майданчиком є спеціально влаштований за межами проїзної частини дороги, на узбіччі, майданчик (напівмайданчик) з твердим покриттям для зупинки відповідних маршрутних транспортних засобів; посадковим майданчиком є ділянка з твердим покриттям примикає до зупинкового майданчика і вища за нього на 0,15 м - 0,25 м, призначені очікування і висадки пасажирів маршрутного транспорту.
39.          Згідно з пунктом 4.3 ГБН В.2.3-218-550:2010 основними елементами зупинок є:
- зупинковий майданчик, який влаштовують на дорогах і на ділянках доріг у населеному пункті або зупинковий напівмайданчик, який допускається застосовувати за певних умов тільки в населеному пункті;
- посадковий майданчик;
- павільйон;
- відповідні дорожні знаки, огородження та розмітка.
40.          Відповідно до розділу 33 ПДР України «Дорожні знаки»:
- 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса». Знак позначає початок посадкового майданчика автобуса. За межами населених пунктів знак може бути встановлений на павільйоні з боку прибуття маршрутних транспортних засобів. 
- 5.41.2 «Кінець пункту зупинки автобуса». Знак може встановлюватися в кінці посадкового майданчика пункту зупинки автобуса.
41.          Зі змісту вказаних норм вбачається, що відповідні дорожні знаки є елементами саме зупинки маршрутного транспорту, як і посадковий майданчик.
42.          Водночас, аналіз диспозиції норми, установленої пунктом 15.9 «е» ПДР України, дає підстави для висновку про заборону зупинки ближче 30 м саме від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а не власне зупинки маршрутних транспортних засобів. Тоді як наявність дорожніх знаків - це елемент саме зупинки маршрутних транспортних засобів, а не посадкових майданчиків.
43.          Судами попередніх інстанцій установлено наявність посадкового майданчика на відстані менше 30 м від зупинки позивача.
44.          Відповідно до наведених вище визначень посадковий майданчик передбачає обов`язкову наявність і зупинкового майданчика. Вказані елементи дороги за своєю характеристикою однозначно видимі для учасників дорожнього руху.
45.          Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача на відсутність дорожніх знаків 5.41.1 або 5.41.2 як на підставу неможливості розрізнити (розпізнати) наявності зупинки маршрутного транспорту. Відсутність вказаних знаків не виключає вину позивача щодо зупинки автомобіля ближче 30 м від посадкового майданчика.
46.          Так, за структурою викладеної у пункті 15.9 «е» ПДР України норми об`єктивна сторона порушення полягає в зупинці транспортного засобу ближче 30 м саме від посадкових майданчиків, а не зупинки маршрутного транспорту. Водночас, лише коли посадковий майданчик, як елемент зупинки, відсутній, то вказана відстань вимірюється від дорожнього знака зупинки.
47.          Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що зупинивши машину на відстані менше 30 м від наявного на зупинці маршрутного транспорту посадкового майданчика, позивач порушив пункт 15.9 «е» ПДР України, за що його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності. 
48.          Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
49.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі №487/2179/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду