Постанова                                      
Іменем України                                 
 
06 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 760/3235/16-ц
провадження № 61-33454св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр»,
відповідачі - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі - ТОВ «ПУЕЦ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири            АДРЕСА_1 . 
Вказував, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань по оплаті житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 станом на 01 вересня 2015 року має заборгованість у розмірі 3094 грн 15 коп. Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність своєчасного здійснення розрахунків та погашення заборгованості, ОСОБА_1 своїх зобов'язань перед позивачем не виконала.
Також вказує, що відповідач визнала свій борг шляхом сплати частини заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості, а тому між ТОВ «ПУЕЦ» та  ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини.
Крім того, у період з 01 листопада 2014 року відповідач отримувала житлово-комунальні послуги, не відмовлялась від їх споживання у вказаний період часу, отримувала рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, які містили суму заборгованості, перелік послуг, їх обсяг та вартість.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, ТОВ «ПУЕЦ» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка складається з: 2 025 грн 60 коп. - заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, 1 099 грн 64 коп. - інфляційні нарахування, 58 грн 02 коп. - 3 % річних.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 листопада                   2016 року у складі судді Усатової І. А. позов ТОВ «ПУЕЦ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПУЕЦ» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 2 025 грн 60 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПУЕЦ» інфляційні нарахування у розмірі 1 099 грн 64 коп. та 3 % річних у розмірі 58,02 грн, а разом 4 251 грн  81 коп.
Вирішено питання щодо судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем відповідачу надаються житлово-комунальні послуги, у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо їх сплати утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Також вказано, що відсутність договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягнення заборгованості.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Солом'янського районного суду м. Києві від 15 листопада 2016 року скасовано.
У задоволені позову ТОВ «ПУЕЦ» відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено розмір утвореної заборгованості, яку він просив стягнути з відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Також вказано, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення сторонами договору на надання послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання з зазначенням прав та обов'язків сторін.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ТОВ «ПУЕЦ», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «ПУЕЦ» у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 червня 2019 року № 641/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня     2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції послався на те, що ТОВ «ПУЕЦ» не було надано суду договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, проте в матеріалах справи наявний договір від 19 серпня 2014 року № 189 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який укладено між ТОВ «ПУЕЦ» та ОСОБА_1 
Вказує, що під час перегляду справи в апеляційному порядку апеляційним судом не було взято до уваги надані позивачем пояснення щодо укладення між сторонами вказаного договору та договору від 19 серпня 2014 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який також укладено між ТОВ «ПУЕЦ» та ОСОБА_1 , додатком № 1 до якого підписані сторонами складові розміру плати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій будинку по АДРЕСА_1 , розрахованої згідно з постановою Кабінету Міністрів України               від 01 червня 2006 року № 869.
Зазначає, що ТОВ «ПУЕЦ» здійснює надання відповідних послуг згідно з затвердженими тарифами відповідно до розпорядження КМДА                                 від 06 березня 2015 року № 210. 
Крім того, ТОВ «ПУЕЦ» має право здійснювати функції з утримання житлового фонду та надання житлово-комунальних послуг, що підтверджується довідкою ЄДРПОУ серія АА № 1011643 від 27 листопада 2013 року та відповідає вимогам пункту 1.3 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунальних послуг від 25 квітня 2005 року № 60.
Таким чином, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТОВ «ПУЕЦ» є виконавцем послуг, який надає житлово-комунальні послуги споживачу (власнику) відповідно до договору.
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу. У поданих запереченнях зазначила, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно акта прийому-передачі квартири інвестору від 04 липня 2014 року, підписаного між ПАТ «ХК «Київміськбуд» в особі віце-президента                ОСОБА_3 (замовник) та ОСОБА_1 (інвестор), інвестор приймає квартиру АДРЕСА_1.
 
Квартира за адресою АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 24 липня 2014 року належить ОСОБА_1 .
 
Відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК» Київськбуд» житловий будинок на АДРЕСА_1 передано експлуатуючій організації                         ТОВ «ПУЕЦ», що підтверджується витягом № 3 з протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 27 червня 2013 року №23.
 
16 жовтня 2014 року між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ТОВ «ПУЕЦ» складено акт приймання-передачі житлового будинку по АДРЕСА_1 (буд. Адреса - житловий будинок на перетині вул. Волинської, Смілянської (друга черга) у Солом`янському районі м . Києва ), згідно якого позивач прийняв вказаний житловий будинок на подальшу експлуатацію. 
 
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 06 березня 2015 року № 210 внесено зміни до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються виконавцями таких послуг, зокрема, затверджені тарифи з утримання будинку АДРЕСА_1 для виконавця послуг                  ТОВ «ПУЕЦ».
 
Станом на 01 вересня 2015 року у ОСОБА_1 перед ТОВ «ПУЕЦ» була наявна заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 3 094 грн 15 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком.
 
В ході розгляду справи відповідачем було частково сплачено заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги та станом на 31 жовтня 2016 року за  ОСОБА_1 перед ТОВ «ПУЕЦ» наявна заборгованість у розмірі 2 025 грн                60 коп.

 

 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ТОВ «ПУЕЦ» підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
Законом України «Про житлово-комунальні послуги»визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
 
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
 
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Судами встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за отриманні ним житлово-комунальні послуги за період із листопада 2014 року по серпень 2015 року.
 
19 серпня 2014 року між ТОВ «ПУЕЦ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та додаток № 1 до вказаного договору (т. 1 в. с. 204-205).
 
Також 19 серпня 2014 року між ТОВ «ПУЕЦ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (т. 1 в. с. 206-207).
 
Наведені договори, які укладені між ТОВ «ПУЕЦ» та ОСОБА_1 , відповідають вимогам постанов Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».
 
Відповідно до довідки ЄДРПОУ серії АА № 1011643 від 27 листопада                 2013 року ТОВ «ПУЕЦ» має право здійснювати функції з утримання житлового фонду та надання житлово-комунальних послуг.
 
Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
 
Отже, відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТОВ «ПУЕЦ» є виконавцем послуг, який надає житлово-комунальні послуги споживачу (власнику) відповідно до договору.
 
Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження укладення сторонами договору на надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої водиє помилковим та таким, що не відповідає матеріалам справи.
 
Згідно зі статтею 66 ЖК УРСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).
 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
За змістом частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
 
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачемвідповідачу надаються житлово-комунальні послуги, у зв`язку неналежним виконанням обов`язку щодо їх сплати утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
 
Висновки апеляційного суду про те, що наданий ТОВ «ПУЕЦ» розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом спростовується матеріалами справи.
Крім того, під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій відповідачем не заперечувалось того, що вона використовує надані позивачем житлово-комунальні послуги та частково виконувала свої обов`язки щодо сплати спожитих нею послуг.
 
Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
 
Також слід зазначити, що у резолютивній частині рішення суду першої інстанції наявна арифметична помилка щодо загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 . Суд першої інстанції зазначив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загалом 4 251 грн                  81 коп., разом із тим із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, поданої ТОВ «ПУЕЦ», із ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 186 грн 26 коп. 
Зазначене не є підставою для скасування вказаного судового рішення, а тому відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. 
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПУЕЦ»підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1 920 грн.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» задовольнити.
 
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року скасувати.
 
Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року залишити в силі.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1 920 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович