Постанова
Іменем України                                           
 
11 вересня 2019 року                                                                                  
м. Київ
 
справа № 242/4812/16-ц
провадження № 61-1186 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» в особі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Банк «Контракт»,
відповідач - ОСОБА_2,
представник відповідача - Косенок Олександр Михайлович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника за довіреністю - адвоката Косенок Олександра Михайловича, на постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Биліни Т. І., Мальцевої Є. Є., Принцевської В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ, Банк) Банк «Контракт» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 13 січня 2015 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття та обслуговування кредитного рахунку фізичної особи з використанням банківської платіжної картки, згідно з умовами якого банком відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривні, емітована та надана у користування платіжна картка типу MasterCard Worldwide. Обслуговування картки та рахунку здійснювалося на умовах передбачених договором, Правилами та Тарифами на обслуговування операцій з міжнародними пластиковими картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб. 
Вказувало, що при здійсненні відповідачем операцій зі зняття готівки за межами України з використанням банківської платіжної картки за рахунком, була допущена перевитрата ліміту, чим допущено несанкціонований овердрафт. 
11 лютого 2016 року Банк направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу про термінове погашення у повному обсязі суми заборгованості по несанкціонованій перевитраті доступного залишку, що виникла через різницю у курсі валют під час проведення розрахункових операцій за платіжними картками та списання цих операцій з карткових рахунків у валюті ведення цих рахунків. 
Станом на 11 жовтня 2016 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед банком становить 25 071,92 грн, з яких: 8 892,62 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 10 936,71 грн - заборгованості за простроченими процентами; 4 514,52 грн - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту та прострочених процентів; 727,42 грн - 3 % річних від суми заборгованості за простроченим кредитом та прострочених відсотків.
Ураховуючи викладене, ПАТ Банк «Контракт» просило суд стягнути з               ОСОБА_2 на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2018 року у задоволенні позову ПАТ Банк «Контракт» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Контракт» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави для застосування зміненого курсу валют при здійсненні операцій на картковому рахунку відповідача, у зв`язку з чим ним було дотримано всіх умов по зняттю готівкових коштів з рахунку за допомогою банківської платіжної картки. Банком необґрунтовано завищено розмір сум проведених відповідачем транзакцій із валюти операції у валюту рахунку, а доказів правильності нарахування заборгованості відповідно до приписів статей 
76-81 ЦПК України позивачем не надано.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 рокуапеляційну скаргу ПАТ Банк «Контракт» в особі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Контракт» задоволено. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове про задоволення позову ПАТ Банк «Контракт» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Контракт».
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованість за договором від 13 січня 2015 року про відкриття та обслуговування рахунку фізичної особи з використанням банківської платіжної картки, яка складається з: заборгованості за несанкціонованим овердрафтом (кредитом) у розмірі 8 892,62 грн, заборгованості за простроченими процентами у розмірі 10 936,71 грн, інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту та прострочених процентів у розмірі 4 514,52 грн,              3 % річних від суми заборгованості за простроченим кредитом та від суми прострочених відсотків у розмірі 727,42 грн. А всього стягнути 25 071,92 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Контракт» судовий збір 
у розмірі 1 378,00 грн.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що внаслідок здійснення відповідачем операцій з конвертації валюти відбулась перевитрата належних ОСОБА_2 грошових коштів, оскільки він скористався грошовими коштами у розмірі 8 892,62 грн, які належать банку, понад залишок власних коштів, які перебували на рахунку, чим допустив несанкціонований овердрафт. Суд вказав, що дії банк по нарахуванню відповідачу вказаної суми коштів відповідають умовам укладеного між сторонами договору, а також Правилами відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/карток.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У січні 2019 року ОСОБА_2 та його представник за довіреністю - адвокат Косенок О. М., подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року та залишити 
у силі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2018 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та його представника 
за довіреністю - адвоката Косенок О. М., на постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 рокуу цій справі, зупинено виконання оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року справу за позовом 
ПАТ Банк «Контракт» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Контракт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі № 242/4812/16-ц (провадження № 61-1186св19) 
за позовом ПАТ Банк «Контракт» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Контракт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2  та його представника 
за довіреністю - адвоката Косенок О. М., на постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року до закінчення перегляду 
в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 
№ 342/180/17-ц (провадження № 61-28274 св 18)за позовом 
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області 
від 03 серпня 2017 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року поновлено касаційне провадження по цій справі у зв`язку з розглядом Великою Палатою Верховного Суду вищевказаної справи.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що банк не довів законність своїх позовних вимог, не надав доказів того, що він підписував Правила та Тарифи надання банківських послуг, на умови яких апеляційний суд послався при нарахуванні заборгованості за несанкціонованим овердрафтом (кредитом). Банк не довів того, що ознайомив його з документами, які, до того ж, не є складовими частинами договору.
Зазначає, що банк не надав суду належного розрахунку заборгованості за кредитним договором.
 
Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13 січня 2015 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття та обслуговування кредитного рахунку фізичної особи з використанням банківської платіжної картки шляхом підписання відповідачем договору та анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
Обслуговування картки та рахунку здійснювалося на умовах передбачених договором, Правилами та Тарифами на обслуговування операцій з міжнародними пластиковими картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб. 
За розрахунком Банку станом на 11 жовтня 2016 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед банком становить 25 071,92 грн, з яких: 8 892,62 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 10 936,71 грн - заборгованості за простроченими процентами; 4 514,52 грн - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту та прострочених процентів; 727,42 грн - 3 % річних від суми заборгованості за простроченим кредитом та прострочених відсотків.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_2 та його представника за довіреністю - адвоката Косенок О. М., підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
За змістом статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Відповідно до пункту 1.1 договору № ФО/(UAH)/3623 про відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/карток від 13 січня 2015 року Банком Держателю відкритий рахунок №  НОМЕР_1 у гривнях, емітована та надана Держателю платіжна картка типу MasterCard Worldwide, а також здійснювалося обслуговування рахунку на умовах передбачених договором, Правилами та Тарифами на обслуговування операцій з міжнародними пластиковими картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт». Таким чином, між сторонами виникли відносини карткового рахунку з випуском і здійсненням операцій за міжнародною платіжною системою MasterCard.
У преамбулі до Договору сторонами зазначено, що всі терміни в цьому Договору вживаються у значенні, визначеними Правилами відкриття та обслуговування карткових рахунків та банківських платіжних карток 
ПАТ Банк «Контракт», затвердженими Правлінням Банку, розміщеними на сайті www.kontrakt.uaта інформаційних стендах, що розміщуються в операційних залах банку. 
У Договорі (п.1.1) зазначено, що Банк здійснює обслуговування рахунку на умовах, що передбачені цим Договором, правилами та тарифами на обслуговування операцій з міжнародними платіжними картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб.
Відповідно до пункту 2.3 Договору нарахування процентів за використання кредитного ліміту/овердрафту за рахунком здійснюється у відповідності до Правил, цього Договору та/або договору укладеного при наданні кредитного ліміту/овердрафту.
Відповідно до пункту 2.4 Договору сторони домовились, що перелік операцій, що вчиняються банком за рахунком, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, порядок нарахування та сплати процентів, визначаються Правилами, Договором та Тарифами, правилами відповідної платіжної системи та нормами чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 2.5 Договору підписанням даного Договору держатель погоджується з тим, що перелік видів послуг, що надаються банком , та їх вартість, визначені тарифами, а також розмір процентної ставки, що нараховується на залишки коштів, що знаходяться на рахунку, розмір процентної ставки, що нараховується на суму заборгованості за кредитним лімітом, овердрафту, можуть бути змінені протягом строку дії Договору у випадку зміни Тарифів. Порядок зміни Тарифів визначається Правилами.
Відповідно до пункту 4.2 Договору держатель, підписуючи цей Договір, засвідчує, що він ознайомлений з умовами одержання банківської платіжної картки, з переліком необхідних для пред`явлення документів, Правилами, затвердженими Банком на момент цього Договору, та Тарифами і зобов`язується безумовно їх дотримуватись.
21 січня та 27 січня 2015 року ОСОБА_2 з використанням банківської платіжної картки проводились безготівкові операції із зняттям коштів з рахунку в доларах США та євро за межами України.
Оскільки ОСОБА_2 знімав готівку у валюті, а саме в доларах США та євро за межами України, у нього виникла заборгованість, про необхідність погашення якої його повідомлено у письмовій формі, проте ОСОБА_2 належним чином не відреагував та наведений розрахунок заборгованості не оскаржив.
Крім того, за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань до 
ОСОБА_2 підлягає застосуванню відповідальність, встановлена пункту 
3.1 договору, яка полягає у нарахуванні 3 % річних та інфляційних на суму боргу та прострочених відсотків.
У зв`язку з викладеним станом на 11 жовтня 2016 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед банком становить 25 071,92 грн, з яких: 8 892,62 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 10 936,71 грн - заборгованості за простроченими процентами; 4 514,52 грн - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту та прострочених процентів; 727,42 грн - 3 % річних від суми заборгованості за простроченим кредитом та прострочених відсотків, які ПАТ Банк «Контракт» просило стягнути у судовому порядку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
За змістом статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Відповідно частини першої статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
До таких правовідносин застосовуються положення про банківський кредит.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку - ПАТ Банк «Контракт»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі виникнення кредитних правовідносин за договором банківського рахунку проценти (у випадку виконання банком розрахункової операції, при недостатності власник коштів клієнта) за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві-анкеті відповідача від 13 січня 2015 року, кредитний ліміт і процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитом, просив у тому числі, окрім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також три проценти за користування кредитними коштами та інфляційні втрати.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, посилався на Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб з використанням банківських платіжних карток ПАТ Банку «Контракт», що затверджені наказом ОД-№ 164 від 22 грудня 2011 року (надалі - Правила), на Тарифи на обслуговування операцій з міжнародними платіжними картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб (додаток до протоколу КУРАП № 15/14 ПАТ Банку «Контракт» від 22 січня 2015 року), надалі - Тарифи, правила відповідної платіжної системи MasterCard розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету та Договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка Правил і Тарифів належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Правил і Тарифів.
Верховний Суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила і Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.kontrakt.ua) могли змінюватись самим позивачем відповідно до пункту 2.5 Договору, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Правила і Тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила і Тарифи, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про кредитний ліміт, відсутність у договорі розміру процентів за користування кредитними коштами, надані банком Правила і Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем Договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічна норма міститься й у ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).
Крім того, Верховний Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 
6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб з використанням банківських платіжних карток ПАТ Банку «Контракт», що затверджені наказом ОД-№ 164 від 22 грудня 2011 року, Тарифи на обслуговування операцій з міжнародними платіжними картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору 
№ ФО/(UAH)/3623 про відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/карток 
від 13 січня 2015 року й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені. Особисто відповідачем підписаний Договір і заява-анкета. Інші документи, у тому числі Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб з використанням банківських платіжних карток ПАТ Банку «Контракт», що затверджені наказом ОД-№ 164 від 22 грудня 2011 року, а також Тарифи на обслуговування операцій з міжнародними платіжними картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб відповідачем не підписані.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за договором банківського рахунку.
Вказані обставини правильно встановлені судами попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованості, процентів.
Безпідставність вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, та інфляційних втрат, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625 ЦК України випливають аргументації безпідставності позовних вимог про стягнення заборгованості і процентів за кредитними коштами.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 
6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина  ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року 
у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відповідно до пункту 2.9 Договору держатель доручає банку списувати з його рахунку та продавати на міжбанківському валютному ринку України іноземну валюту з метою придбання коштів у національній валюті, необхідній для виконання Держателем зобов`язань за Договором. Держатель доручає банку здійснювати продаж іноземної валюти по курсу МВРУ, який буде встановлений в день продажу. Держатель доручає Банку перераховувати гривневий еквівалент проданої іноземної валюти без зарахування його на рахунок у національній валюті, одразу на рахунок доходів банку. Це доручення є безвідкличним та діє протягом строку дії Договору.
Відповідно до пункту 4.3 Договору, тарифи, що діють на момент підписання Договору, є його невід`ємною частиною.
Аналіз змісту Договору свідчить, що правила, встановленні статтею 213 ЦК України, не дозволяють визначити курс за яким мали здійснюватися операції з обміну валют у міжнародній платіжній системі MasterCard. 
Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку, тарифів, курсу обміну валют у міжнародній платіжній системі MasterCard, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.
За правилом сontra proferentem - слова договору мають тлумачитись проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову у договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не лише у тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені, але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, але були включені до договору під переважним впливом однієї зі сторін.
Правило тлумачення умов договору contra proferentem передбачає, що його застосування вимагає від суду з`ясування авторства спірної договірної умови.
Верховний Суд виходить з того, що, якщо не доведено інше, стороною, яка розробила і (або) запропонувала спірну умову договору, є: у договорі, укладеному між особою, що здійснює підприємницьку діяльність, і фізичною особою (у тому числі споживачем), - сторона , що здійснює підприємницьку діяльність. При неясності волі сторін суд має вибрати варіант, що відповідає інтересам споживача.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Верховний Суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором банківського рахунку у випадку здійснення банком платежів за відсутності у споживача послуг власних коштів на картковому рахунку, який укладений у вигляді Договору з посиланням на Правила і Тарифи, що споживачем не підписувались. Крім того Правила це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 ПАТ Банк «Контракт» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору банківського рахунку, що містить елементи договору банківського кредиту.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 липня 2019 року у справі № 719/231/16-ц (провадження № 61-19074 св 18); 
від 21 серпня 2019 року у справі №727/6357/16-ц (провадження 
№ 61-19772 св 18).
Посилання апеляційного суду на постанову Верховного Суду від 07 червня 2018 року (справа №753/7616/17, провадження 61-3448 св 18) є безпідставним, так як постанова була прийнята до висловлення Великою Палатою Верховного Суду правової позиції, яка є подібною до тих обставин і норм права, які застосовувались у справі, яка переглядається (справа 
№ 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19).
Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, судове рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Разом з тим, оскільки постанова апеляційного суду скасовується та залишається в силі судове рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у позові, то підстав поновлювати виконання постанови апеляційного суду немає. 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника за 
довіреністю - адвоката Косенок Олександра Михайловича задовольнити.
Постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року скасувати.
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 
2018 року залишити в силі.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   О. В . Білоконь   Б. І. Гулько   Є. В. Синельников   Ю. В. Черняк