ПОСТАНОВА
Іменем України

11 листопада 2019 року 
Київ
справа №487/4899/15-а
адміністративне провадження №К/9901/13593/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В., 
суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І., -
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (далі - Управління ДАБІ) на постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 01  жовтня 2015 року (прийняту судом у складі судді Темнікової А.О.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року (постановлену судом у складі: головуючого судді Крусяна А.В., суддів: Вербицької  Н.В., Джабурія О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління ДАБІ про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,  -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати постанову Управління ДАБІ від 11 березня 2015 року №   51 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 188^42 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Спірна постанова, КУпАП відповідно) та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій
Заводський районний суд міста Миколаєва постановою від 01 жовтня 2015 року позов задовольнив частково.
Скасував постанову Управління ДАБІ від 11 березня 2015 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 188^42 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 6800 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що при проведенні відповідачем первинної перевірки зафіксовано факт порушення позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та винесено припис про їх усунення №   4 від 10 січня 2014 року, яким зобов`язано позивача направити до інспекції відомості щодо оформлення дозвільних будівельних документів у строк до 11 липня 2014 року. Під час проведення повторної перевірки відповідачем було встановлено, що виявлені порушення не усунуті, вимоги припису не виконано, тому вважається що з 12 липня 2014 року позивач допустила невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю. На цій підставі Управлінням ДАБІ складено протокол про адміністративне правопорушення та тільки 11 березня 2015 року винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Водночас, відповідно до частини першої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення.
Таким чином, як зазначили суди, постанова у справі про адміністративне правопорушення №   51 від 11 березня 2015 року винесена в порушення строку, передбаченого частиною першою статті 38 КУпАП.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16 червня 2016 року Управління ДАБІ звернулося до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.
У скарзі зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права та допустили порушення норм процесуального права.
Посилається на те, що Управлінню ДАБІ судом першої інстанції було направлено копію позовної заяви лише 28 вересня 2015 року, а вже 01 жовтня 2015 року було прийнято судове рішення. Тобто справу суд розглянув без участі представника відповідача, чим позбавив його права надати пояснення у справі, докази та свої заперечення.
Йдеться і про те, що позивач звернулася до суду з позовом із пропуском строку, встановленого статтею 289 КУпАП. Отже, строк оскарження Спірної постанови закінчився 28 березня 2015   року. Проте суди першої та апеляційної інстанцій не взяли це до уваги.
Зазначає, що суди дійшли неправильного висновку про те, що про невиконання припису ОСОБА_1 посадовим особам Управління ДАБІ було відомо після закінчення вказаного у приписі терміну його виконання, а саме - після 11 липня 2014   року, тому саме з цього часу почався перебіг строку притягнення до адміністративної відповідальності.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 жовтня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Управління ДАБІ.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017   року №   2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01   лютого 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гімон М.М., судді: Бучик   А.Ю, Мороз Л.Л.
Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 10   червня 2019 року №   668/0/78-19 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Рибачук А.І., справу передано головуючому судді.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
ОСОБА_1 є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини домоволодіння є ОСОБА_2 
27 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області (правонаступником якого є Управління ДАБІ) про здійснення позивачем самочинної прибудови до сумісного домоволодіння, та проханням провести перевірку з цього приводу.
10 січня 2014 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області була проведена позапланова перевірка об`єкта будівництва: будівництво прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки встановлено, що за вказаною адресою   у березні-квітні 2013 року самочинно виконано будівельні роботи з будівництва прибудови   невизначеного призначення до житлового будинку, а саме: улаштовано фундамент розмірами у плані 7,8 х 6,5 м; зведені стіни висотою близько 3   м. На порушення статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудовником виконані будівельні роботи з будівництва прибудови невизначеного призначення до житлового будинку без дозвільних документів, що надають право виконувати такі роботи.       На порушення частини четвертої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у ОСОБА_1 відсутні документи, які підтверджують, що вона є власником або користувачем (за умови використання) земельної ділянки під даною прибудовою відповідно до вимог містобудівної документації (будівельного паспорту). На порушення статей 7, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» забудовником збудовано прибудову невизначеного призначення до житлового будинку без затвердженої проектної документації (будівного паспорту). За результатами перевірки складений акт від 10   січня 2014   року.
Приписом №   4 від 10 січня 2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зобов`язано ОСОБА_1 усунути порушення шляхом оформлення відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи з будівництва прибудови до житлового будинку до 11 липня 2014 року.
04 березня 2015 року Управлінням ДАБІ повторно проведена позапланова перевірка ОСОБА_1 щодо будівництва прибудови до вказаного об`єкту та оформлення будівельно-дозвільних документів, та виконання вимог припису №   4 від 10 січня 2014   року. За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не оформлені відповідні документи, які дають право виконувати будівельні роботи з будівництва прибудови, що є порушенням пункту 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 23 травня 2011 року №   553 (далі - Порядок №   553). 
За результатами перевірки складений акт від 04 березня 2015 року.
04 березня 2015 року Управління ДАБІ складений протокол про адміністративне правопорушення, яким встановлено порушення позивачем пункту 14 Порядку №   553, а саме: невиконання вимог припису №   4 від 10 січня 2014 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, відповідальність за встановленні правопорушення передбачена частиною першою статті 188^42 КУпАП. 
11 березня 2015 року Управлінням ДАБІ винесена постанова №   51, якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188^42 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 6800   грн.
Позивач не погодилася із цією постановою та звернулася до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення №   51 від 11 березня 2015 року винесена з порушенням строку, передбаченого частиною першою статті 38 КУпАП, що є підставою для її скасування, оскільки згідно з частиною першою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення (12 липня 2014 року), а відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності позивача тільки 04 березня 2015 року, тобто більше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення.
Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає передчасними з наступних мотивів.
Так, відповідно до положень пункту 7 Порядку №   553 для посадових осіб відповідача не встановлено будь-яких обмежень щодо строків перевірки виконання суб`єктом містобудування приписів про усунення порушень. Тобто законодавством не встановлено обов`язку відповідача здійснити перевірку виконання свого припису протягом якогось певного обмеженого строку.
Правопорушення, вчинене позивачем, носить характер триваючого, оскільки ним не було виконано припис відповідача про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким вимагалося до 11 липня 2014 року усунути порушення містобудівного законодавства шляхом оформлення відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи з будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку, передбаченому чинним законодавством. Цей припис не було виконано ні протягом наданого строку (до 11   липня 2014 року), ні після спливу цього строку. Порушення тривало і на час, коли його було зафіксовано (04 березня 2015 року).
Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №   804/401/17 та від 23 листопада 2018 року у справі №   489/4756/16-а.
З огляду на те, що правопорушення, вчинене позивачем, носить характер триваючого, а на час винесення Спірної постанови обов`язок щодо виконання припису відповідача позивачем не виконано, відповідач прийняв Спірну постанову в межах строків, визначених у статті 38 КУпАП.
Відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 353 КАС, підставою   для скасування судових   рішень   судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на   новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Оскільки суди попередніх інстанцій не з`ясовували обставин справи саме щодо правомірності прийняття Спірної постанови з огляду на порядок та підстави її прийняття, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.
Під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області задовольнити частково.
Постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 жовтня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                           А.Ю. Бучик
                                                                                                                 А.І. Рибачук