Постанова
Іменем України
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 761/19282/15-ц
провадження № 61-15630св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року у складі судді Ящук Т. І.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягненняборгу за договором позики в сумі 15 538 260,65 грн.
 
Позов мотивовано тим, що 28 лютого 2013 року між сторонами було укладено договір позики № 30004/2013/ST, у відповідності до якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 5 400 000 грн, що дорівнює 64 7000 дол. США зі строком повернення до 30 квітня 2016 року.
 
Умовами зазначеного договору, зокрема, передбачено порядок повернення коштів, у відповідності до якого відповідач щомісячно повинна була сплачувати в гривнях частину суми позики, що еквівалентна розміру 6 500 дол. США відповідно до графіку погашення заборгованості.
 
Договором також встановлено відповідальність позичальника у разі порушення нею зобов`язання у вигляді застосування штрафу в розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення виплат.
 
Починаючи з лютого 2015 року відповідач припинила повернення позики згідно встановленого графіку, внаслідок чого виникла заборгованість, що стало підставою для звернення в суд із цим позовом.
 
У визначений договором строк відповідач борг не повернула, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до неї з вимогою повернути кошти, проте ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання, тому позивач звернувся до суду із цим позовом.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у складі судді Савицького О. А. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 541 914,65 грн, з яких: 10 452 475 грн - сума основного боргу за договором позики № 3004/2013/ST від 28 лютого 2013 року, 5 085 785,65 грн - штраф за договором позики № 3004/2013/ST від 28 лютого 2013 року, 3 654 грн - сума сплаченого судового збору.
 
ОСОБА_2 оскаржила зазначене рішення місцевого суду в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2016 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 заяву ОСОБА_2 про зупинення апеляційного провадження задоволено. 
 
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики зупинено до набрання законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.
 
Зупиняючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про зупинення апеляційного провадження у зв`язку з неможливістю розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 28 лютого 2013 року недійсним. Суд апеляційної інстанції вказав, що рішення суду у зазначеній вище справі впливатиме на оцінку обґрунтованості заявлених у цій справі позовних вимог про стягнення боргу за вказаним договором позики.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції звернувся ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2016 року за вказаною касаційною скаргою було відкрито касаційне провадження.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). 
 
Відповідно до підпункту 4  пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). 
 
У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
30 березня 2018 року справу призначено судді-доповідачу Лесько А. О. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Штелик С. П., Мартєв С. Ю.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2019 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі заявник посилається на ту обставину, що зупинення провадження у справі призвело до тривалого затягування розгляду справи, та ненаданням апеляційним судом при постановленні оскаржуваної ухвали оцінки обставинам справи та неврахування того, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 у заяві, ґрунтуються на припущеннях та не вказав, у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
До Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_2 із посиланням на невмотивованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, постановленої із додержанням норм процесуального права.
 
ОСОБА_2 зазначає, що період зупинення провадження у справі не враховується до строку протягом якого суд має розглянути справу, оскільки зупиняє перебіг процесуальних строків. 
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.
 
Згідно пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення апеляційним судом оскаржуваної ухвали) у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов`язаний зупинити провадження у цій справі.
 
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
 
Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України (чинної на момент постановлення ухвали), за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в проваджені Печерського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 28 лютого 2013 року недійсним.
 
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважав, що розгляд цієї справи є неможливим до вирішення справи про визнання договору позики недійсним, тому дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження в справі на підставі пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).
 
Визначаючи наявність підстав, передбачених нормами ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд апеляційної інстанції не врахував, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. 
 
Апеляційний суд не зазначив в оскаржуваній ухвалі у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи Печерським районним судом м. Києва.
 
Колегія суддів не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що розгляд справи неможливий до розгляду та вирішення справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 28 лютого 2013 року недійсним, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
 
Вказаний висновок Верховним Судом зроблено із врахуванням вимог щодо розумних строків розгляду судом справи з огляду на те, що з моменту зупинення апеляційним судом провадження у цій справі минуло понад 3 роки.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
 
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
 
Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
 
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції»).
 
Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки таке тривале зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а, отже, відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду. 
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий      Судді: | В. С. Висоцька      А. І. Грушицький      І. В. Литвиненко
| В. В. Сердюк
| І. М. Фаловська