Постанова
Іменем  України
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 147/61/17
 
провадження № 61-26317 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,                Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: Тростянецька районна державна адміністраціяВінницької області, орган опіки та піклування Вінницької міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Стадника І. М., Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Тростянецька районна державна адміністрація Вінницької області, орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є його, ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю, з якої відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 04 березня 2016 року його позов задоволено частково, стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 500 грн.
Він навчається у Ладижинському коледжі Вінницького національного аграрного університету, відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, чим порушує його права, а саме не допомагає йому матеріально, не цікавиться життям, здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, не приймає участь у батьківських зборах. 
Відповідачка неодноразово застосовувала до нього фізичне насилля, про що свідчать відповідні звернення до правоохоронних органів. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністраціїВінницької області направлено від 23 грудня 2016 року визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини.
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1  просив суд позбавити             свою мати - ОСОБА_2  батьківських прав відносно нього.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року у складі судді Романюк Л. Ф. позов  ОСОБА_1  задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 : ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини; а саме позивача, свідомо нехтувала ними, не піклувалася про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя; не створювала умови для отримання ним освіти; не виконувала належним чином свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. Відповідачка немала перешкод та маючи реальну можливість, виявляла байдужість до власної дитини, не підтримувала її, тривалий час не спілкувалася з сином, перестала сплачувати аліменти на його утримання.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що матеріали справи містять докази складних, неприязних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як матір`ю та сином. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому відсутні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 Непорозуміння між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,                                     за результатами яких вони зверталися до правоохоронних органів, мали місце у 2015 році. При цьому як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності або за малозначністю вчиненого, або за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, тобто останні вважаються такими, що не притягувалися до адміністративної відповідальності.
ОСОБА_2 допустила заборгованість по аліментам, проте зазначена обставина із врахуванням матеріального стану останньої та її здоров`я не свідчить про умисне ухилення від їх сплати, а відтак і ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,  ОСОБА_1  просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклувалася про дитину, не брала участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні. ОСОБА_2 особисто зверталась до органу опіки і піклування з вимогою про позбавлення її батьківських прав щодо позивача, застосовувала до останнього фізичне насилля у присутності співмешканця. Згідно з висновком органу опіки і піклування Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області від 31 березня 2017 року визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно  ОСОБА_1 , на яке суд уваги не звернув. 
Доводи особи, яка подала заперечення 
У січні 2018 року ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. Відсутні докази ухилення відповідачки               від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини є крайнім заходом впливу, а врахуванню підлягає й те, що вона одна виховувала як позивача, сина, так і іншого сина, оскільки його батько, ОСОБА_4 , був позбавлений батьківських прав у 2007 році.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 147/61/17 з Вінницького міського суду Вінницької області. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України                         у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві. 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня              2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що хоча існують докази складних, неприязних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як матір`ю та сином, однак враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому правові підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відсутні. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності або за малозначністю вчиненого, або за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення, тобто останні вважаються такими, що не притягувалися до адміністративної відповідальності. Вказані обставини спростовують доводи касаційної скарги у відповідній частині. 
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 допустила заборгованість по аліментам, яка з урахуванням її матеріального стану та стану здоров`я не свідчить про умисне ухилення від їх сплати, а відтак і ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Посилання касаційної скарги на те, що висновком органу опіки і піклування Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області                             від 31 березня 2017 року визначено доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 не є підставою для скасування судового рішення, оскільки апеляційний суд не погодився з вказаним висновком органу опіки та піклування, що відповідає положенням частини шостої статті 16 СК України, навівши відповідні мотивування. 
Отже, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.  
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Г. В. Кривцова 
 
Д. Д. Луспеник