Постанова
Іменем України
 
31 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 203/4115/14-ц
провадження № 61-32159св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                  Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , 
відповідач - ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , 
треті особи: орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи: орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та зняття з реєстраційного обліку, 
 
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2014 року ОСОБА_5 в інтересах недієздатного ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , виселивши ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 з указаної квартири без надання іншого житлового приміщення, а також зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві власності в порядку спадкування за законом. 
 
09 жовтня 2009 року ОСОБА_1 продав належну йому квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 , яка в свою чергу 11 грудня 2009 року продала її своїй сестрі ОСОБА_3 . 
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2010 року ОСОБА_1 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуном ОСОБА_2 . 
 
Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                             від 04 листопада 2010 року договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 09 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 визнано недійсним. 
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2013 року задоволено позов, заявлений ОСОБА_2 в інтересах недієздатного                 ОСОБА_1 , та витребувано квартиру у ОСОБА_3 і повернуто її у власність ОСОБА_1 . 
 
Після придбання квартири ОСОБА_3 зареєструвалася в ній та намагалася зареєструвати право власності на квартиру в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, але їй було відмовлено. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_4 , відомості про якого внесла в особовий рахунок. А ні сам ОСОБА_1 , а ні його опікун ОСОБА_2 та ніхто інший, хто представляє інтереси ОСОБА_1 , належним чином в квартиру увійти не мають можливості. 
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири, яка була витребувана з незаконного володіння відповідача, яка не набула права користування квартирою, проживає в ній незаконно, договір найму укладати не бажає та своїм проживанням та реєстрацією перешкоджає власнику повноцінно користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, позивач просив позов задовольнити. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Кіровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 24 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовив.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що стороною позивача не доведено факт чинення відповідачами перешкод у користуванні спірною квартирою та підстав для виселення відповідача з дитиною без надання іншого житлового приміщення. Відповідач вселилася до квартири як добросовісний набувач, придбала квартиру за оплатним договором, іншого житла не має. Позовні вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів є похідними від вимоги про виселення, крім того позивачем не надано доказів які б свідчили, що позивач не має можливості захистити свої права в передбаченому законом позасудовому порядку.  
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 19 вересня 2017 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня              2017 року скасував. Позов задовольнив. Усунув ОСОБА_2 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_1 , перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Виселив ОСОБА_3 та її малолітнього сина        ОСОБА_4 з указаної квартири, без надання іншого житлового приміщення та зняв з реєстраційного обліку відповідачів за цією адресою.
 
Апеляційний суд мотивував рішення відсутністю будь-яких правових підстав для проживання відповідачів у спірній квартирі.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,   ОСОБА_3 просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що на час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, ОСОБА_7 представляла інтереси недієздатного ОСОБА_1 на підставі довіреності від 14 лютого 2014 року, термін дії якої закінчився 14 лютого 2017 року.
Апеляційну скаргу від 03 травня 2017 року на рішення суду першої інстанції, подано ОСОБА_7 на підставі довіреності від 22 червня 2016 року, що свідчить про те, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена повноваженнями представляти інтереси та діяти від імені недієздатного ОСОБА_1 . Однак суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув. 
Крім цього апеляційний суд не надав правової оцінки її доводам і доказам. 
Порушення норм матеріального та процесуального права, є підставою для задоволення її касаційної скарги.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.  
Однак Орган опіки не був присутній на засіданні апеляційного суду та не надавав  згоди на виселення, та зняття з реєстраційного обліку малолітнього ОСОБА_4 .  
У січні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 , який є опікуном недієздатного ОСОБА_1 , на касаційну скаргу мотивоване тим, що касаційна скарга ОСОБА_3  є необґрунтованою, безпідставною та такою, яка не підлягає задоволенню. Рішення суду апеляційної інстанції є законним, а тому має залишатися без змін.
Він як законний представник недієздатного ОСОБА_1 самостійно здійснює процесуальні права та обов`язки сторони, яку він представляє, діючи в її інтересах.
Виникнення повноваження в опікуна ґрунтується на положеннях частини другої статті 242 ЦК України, згідно з якої опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною, а також на адміністративному акті (рішення про призначення опікуном). У сукупності ці юридичні факти є достатньою умовою виникнення у опікуна повноваження для діяльності як законного представника.
Опікуни здійснюють усі дії, які міг би здійснити сам опікуваний, якби був дієздатним. Проте вони без дозволу органів опіки та піклування не мають права здійснювати від імені підопічних правочини, що істотно зачіпають майнові інтереси останніх. Дозвіл органу опіки та піклування, що видається опікуну на здійснення такого правочину, встановлює для нього додаткові повноваження крім тих, що вже передбачені законом.
Спеціальна довіреність на право участі у суді для захисту майнових інтересів недієздатного ОСОБА_1 не відноситься до правочинів, на здійснення яких потрібен дозвіл органу опіки та піклування, як це передбачено статтями 68, 71 ЦК України.
ОСОБА_2 у добровільному порядку виконав рішення суду та сплатив на користь ОСОБА_6 стягнуту з нього грошову суму в розмірі 183 117,85 грн.  
Спірна квартира витребувана і повернута у власність ОСОБА_1 судовим рішенням, однак ОСОБА_3 та ОСОБА_8 всіляко перешкоджають цьому, вчиняючи незаконні правочини.
На теперішній час ОСОБА_1 є єдиним повноважним власником спірної квартири.
Сам факт проживання відповідача в квартирі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 без його на те згоди порушує його непорушне право власника.
Спір між сторонами ведеться ще з 2009 року, ОСОБА_3 знала, яку квартиру вона купує, знала про судове рішення про визнання першого договору між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (сестра відповідачки) недійсним. Знала про наявність спору стосовно витребування у неї квартири. Але вдалась до вчинення незаконних правочинів, які на сьогодні визнані недійсними в частині стосовно квартири, чим затягла виконання судового рішення про витребування квартири та повернення права власності.
Відповідач не заперечує, що отримала від ОСОБА_6 грошові кошти вартості квартири, які сплатив ОСОБА_2  
Будь-які невиконані судові рішення про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів відсутні.
Вимоги позивача ґрунтуються на судовому рішенні про витребування та повернення квартири, яке набрало законної сили. Дитина самостійно не набула право користування в цій квартирі.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою   Вищого   спеціалізованого   суду   України   з   розгляду   цивільних   і кримінальних  справ  від  17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у 
справі, витребувано її матеріали з Кіровського районного суду                                          м. Дніпропетровської області. Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року  № 2147-VIII   «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу  України,  Кодексу  адміністративного  судочинства  України та інших законодавчих актів»  касаційні скарги  (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А . Ю.
 
Фактичні обставини справи встановлені судами 
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня                  2001 року ОСОБА_1 у порядку спадкування набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала його матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
09 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_6 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
11 грудня 2009 року між ОСОБА_6 та  ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6 відчужила на користь своєї сестри ОСОБА_3 зазначену квартиру. Цей договір 15 грудня 2009 року було зареєстровано у реєстрі за № 2307. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2010 року ОСОБА_1 визнано недієздатним. Встановлено опіку над недієздатним                    ОСОБА_1 Призначено опікуном ОСОБА_1 його сина ОСОБА_2 .
Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений                        09 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю. О., зареєстрований у реєстрі за № 2943. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року апеляційна скарга ОСОБА_6 відхилена, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року залишено без змін.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року залишено без змін.
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня              2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до                      ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лоян Т. С., Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про витребування майна із чужого, незаконного володіння та повернення його у власність, відмовлено.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_1 , задоволено, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                              від 18 червня 2013 року скасовано. Позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_1 , задоволено, витребувано у ОСОБА_3 квартиру                 АДРЕСА_1 та повернуто її у власність ОСОБА_1 . 
 
На підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2013 року ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня            2014 року позов ОСОБА_6 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , який є опікуном ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_6 - 179 863 грн, 8 300 грн - вартість пластикових вікон; нотаріальні витрати в сумі 1 441,80 грн; податок до пенсійного фонду - 1 441,80 грн; та моральну шкоду в сумі 1 000 грн, а всього    192 046,60 грн. Також задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 , який є опікуном ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 вартість ремонтних робіт квартири в розмірі 192 441 грн, нотаріальні витрати в розмірі             1 600 грн; податок до пенсійного фонду в сумі 1 600 грн; 1 000 грн моральної шкоди, а всього 196 641 грн. 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада                2014 року, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                                від 19 червня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь             ОСОБА_12 грошових коштів змінено, зменшено стягнуту суму до                                 181 304,80 грн. В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 рішення скасовано, у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада                2014 року ОСОБА_2 виконано.
23 вересня 2016 року на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18 вересня 2001 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2013 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 
У квартирі АДРЕСА_1 проживає та зареєстрована ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 .
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального 
права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Згідно із статтею 321 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Статтею 391 ЦК України наділено власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Встановивши, що власником спірної квартири є позивач, відповідачі не набули законного права на користування цією квартирою, однак безпідставно продовжують у ній проживати апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
 
Ухвалені судами рішення з приводу спірної квартири, зокрема про її витребування, свідчать про вибуття квартири з володіння власника без його волі, відповідно, не можна вважати про наявність волевиявлення власника на вселення у квартиру інших осіб, зокрема відповідачів у справі. Вказане дає можливість дійти висновку про незаконність вселення у спірну квартиру відповідачів та проживання у ній.
 
Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення. 
Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційну скаргу від 03 травня                         2017 року на рішення суду першої інстанції, подано ОСОБА_7 на підставі довіреності від 22 червня 2016 року, яка свідчить про те, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена повноваженнями представляти інтереси та діяти від імені недієздатного ОСОБА_1 не свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права, оскільки повноваження ОСОБА_2 діяти в інтересах ОСОБА_1 документально підтверджені посвідченням опікуна, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2010 року про призначення його опікуном ОСОБА_1 , а тому надання опікуном довіреності на право представляти його інтереси у цій справі не свідчать, що він діє виключно в своїх інтересах, а не в інтересах ОСОБА_1  
Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів щодо наявності правових підстав для виселення відповідачів зі спірної квартири, наданою судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно. Переоцінка доказів знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ                  від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає  касаційну  скаргу  без  задоволення,  а  рішення  без змін, якщо відсутні 
підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції без змін. 
 
Виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року, а тому, у зв`язку із залишенням цього рішення без змін, необхідно поновити його виконання.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року   залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                            
                                                                                                            С. Ю. Бурлаков
 
Є. В. Коротенко