Постанова
Іменем України
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 766/17231/16-ц
провадження № 61-28823св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа - сектор з питань опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року в складі судді Хайдарової І. О. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Приходько Л. А., Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А.,

у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа - сектор з питань опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у  м. Херсоні ради про визнання недійсним договору оренди житла та застосування наслідків його недійсності. 

 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди житла та застосування наслідків його недійсності.
 
Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Херсонської області залишено без змін рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року у справі № 668/11926/15-ц, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 травня 2015 року приватним нотаріусом Сперчун О. О. ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру. 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Сперчун О. О. видано позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 74179699 від 28 листопада 2016 року. 01 грудня 2016 року позивач спробувала зайти до належної їй на праві власності квартири, двері відчинили невідомі люди, які повідомили, що вони винаймають зазначену квартиру на підставі договору оренди від 12 травня 2015 року, строком 2 роки 11 місяців, який укладено з ОСОБА_2 . На пропозицію позивача звільнити квартиру отримала відмову. Вважає, що договір оренди є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не є власником спірної квартири, а договір оренди не відповідає вимогам ЖК та ЦК України.
 
Позивач просила визнати недійсним договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 12 травня 2015 року з моменту його вчинення, з 12 травня 2015 року; застосувати наслідки недійсності договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12 травня 2015 року шляхом виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ; зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_4 передати їй квартиру АДРЕСА_1 у стані, який існував на час подачі позову; стягнути з відповідачів судові витрати. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Визнано недійсним договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 12 травня 2015 року з моменту його вчинення. Зобов`язано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 передати ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . 
 
У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу   судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що оскільки відповідачі  ОСОБА_5 , ОСОБА_4  не є власниками квартири, а відповідач ОСОБА_2 не мала права передавати таке майно в оренду, тому договір оренди квартири суперечить ЦК та ЖК України та як наслідок є недійсним. В частині вимог застосування наслідків недійсності договору оренди шляхом виселення відповідачів  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з цієї квартири відмовлено з тих підстав, що у цій квартирі проживає малолітня дитина, за загальним правилом реєстрація місця проживання якої встановлюється за місцем реєстрації одного з батьків, відомостей до суду щодо місця реєстрації відповідачів та їх малолітньої дитини не надано.
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.
 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.
 
Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 .
 
Це ж рішення суду змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на статтю 216 ЦК України, як на підставу задоволення позовних вимог.
 
В решті рішення залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що  відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не набули права користування спірним приміщенням, їхня малолітня дитина також не набула такого права. А отже, висновок суду про те, що виселення відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з квартири може призвести до порушення прав малолітньої дитини на користування спірним жилим приміщенням є помилковим. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , користуючись без законних підстав квартирою, що належить на праві власності позивачу, перешкоджають останній у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, захист права власника майна у даному випадку підлягає шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,  ОСОБА_5 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 766/17231/16-ц, витребувано її з Херсонського міського суду Херсонської області та зупинено виконання рішення першої та апеляційної інстанцій.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
 
03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні питання про визнання договору оренди недійсним не встановлено, які саме вимоги закону були порушенні в момент вчинення оспорюваного правочину.
 
У касаційній скарзі зазначається, що станом на 12 травня 2015 року єдиним власником квартири була ОСОБА_2 , її право на розпорядження належним їй майном нічим не було обмежено. Суд першої інстанції не встановив вказані обставини.  
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Суди встановили, що 12 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком 2 роки 11 місяців, тобто до 12 квітня 2018 року (а.с. 23-25).
 
За умовами зазначеного договору, квартира, що орендується надається орендарю, ОСОБА_5 , для її проживання та проживання членів її родини - чоловіка ОСОБА_4 Неповнолітні діти вселяються без згоди орендодавця (пункт 2.1 договору).
 
25 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладена додаткова угода за умовами якої збільшено строк оренди квартири до 6 років тобто до 12 травня 2021 року.
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15   березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 травня 2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчуном О. О. ОСОБА_2 . після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 210856 від 05 травня 2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру (а.с. 10-15).
 
28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчуном О. О. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 20). В той же день здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 22).
 
У спірний квартирі на підставі договору найму від 12 травня 2015 року проживають ОСОБА_5 , її чоловік ОСОБА_4 та малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини визнані сторонами.
 
Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Херсонській області місце проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровано.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з статтею 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою та третьою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
 
Зі   змісту   частини другої статті 158 ЖК України також вбачається, що   сторонами договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові, є власник будинку (квартири) і наймач.
 
За правилами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини третьої цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
Зміст правочину, відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1  відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом.
 
У зв`язку відсутністю у ОСОБА_8 права на спадкування рішенням Суворовського районного суду м. Херсона   від 15 березня 2016 року, яке набрало законної сили та є чинним на час розгляду справи, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 травня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Сперчуном О. О. та скасоване рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10-15).
 
Договір оренди квартири укладений з порушенням вимог статті 810 ЦК України та статті 158 ЖК України, згідно яких право передачі житла в оренду належить лише його власнику, оскільки ОСОБА_2 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , а рішення суду на підставі якого ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом скасовано.
 
Правом власності, відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
 
Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
 
За правилами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
 
Статтею 391 ЦК України власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 користуються належною позивачу квартирою без відповідної правової підстави та вимогу власника добровільно звільнити квартиру не бажають виконувати, у зв`язку із чим ОСОБА_1 позбавлена права користування та розпорядження своїм майном.
 
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
 
За правилами частини першої статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
 
ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_7 вселилися та проживають у спірній квартирі на підставі договору оренди   від 12 травня 2015 року.
 
Враховуючи що вказаний договір визнано судом недійсним, тобто відповідно до вимог частини першої статті 236 ЦК України він є недійсним з моменту його вчинення, ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_4 не набули права на користування спірним жилим приміщенням.
 
Відповідно до   частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
 
Оскільки відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не набули права користування спірним приміщенням, їх малолітня дитина також не набула такого права. 
 
Встановивши, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , користуючись без законних підстав квартирою, що належить на праві власності позивачу, перешкоджають останній у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, колегія суддів Верховного Суду вважає, що захист права власника майна у даному випадку підлягає шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири, відповідно до вимог статті 391 ЦК України.
 
Доводи ОСОБА_5 про те, що позов пред`явлений до ОСОБА_2 , в той час як судове рішення винесено відносно ОСОБА_2 без заміни неналежного відповідача висновків   суду не спростовують, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника позивача даний спір виник саме з ОСОБА_2 . Крім того, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2017 року виправлено описку в ухвалах суду від 22 березня 2017 та від 24 березня   2017 року, а саме в текстах   ухвал ім`я відповідача ОСОБА_2 виправлено з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».
 
Доводи про те, що при вирішенні спору щодо передачі квартири позивачу не визначений стан квартири в якому вона повинна бути передана, суперечать вимогам статті 11 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій)оскільки, відповідно до уточнених позовних вимог (а.с. 66-69), вимоги щодо визначення стану квартири не були предметом судового розгляду.
 
Отже, судом апеляційної інстанції правильно встановлено обставини справи та визначено підстави для задоволення позовних вимог.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_5  залишити без задоволення. 
 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий      Судді: | В. С. Висоцька      А. І. Грушицький      І. В. Литвиненко
| В. В. Сердюк
| І. М. Фаловська