Постанова
Іменем  України 
16 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 755/5821/16-ц
провадження № 61-17268св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Борисової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 та просила стягнути грошові кошти у розмірі 43 830 грн, встановлений індекс інфляції за весь час прострочки виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 035, 39 грн; проценти річних від простроченої суми в розмірі 670, 06 грн, та судовий збір у сумі          551, 21 грн. 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі замовлення № 164 від 19 травня 2015 року вона придбала у відповідача три дитячі ліжка Amsterdam загальною вартістю 43 830 грн.
Того ж дня нею було сплачено завдаток за товар в сумі 22 000 грн, а 03 липня 2015 року сплачено решту в сумі 21 830 грн.
Однак, відповідач надав товар неналежної якості, зокрема, без відповідної документації, сертифікатів та висновків санітарно-технічної експертизи щодо можливості його використання дітьми, запропоновані ліжка мали різкий неприємний запах, ширина ліжок не відповідала замовленню № 164 від              19 травня 2015 року, замовлені в іншого постачальника матраци необхідного розміру не вміщувалися в ліжка. Товар у зв`язку з його неналежною якістю не був нею прийнятий. 
Вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою передати їй оплачений товар, однак відповідач відмовився від виконання свого обов`язку щодо передачі оплаченого якісного товару, а тому вона вимушена відмовитись від договору купівлі-продажу та вимагати повернення сплачених за товар грошових коштів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 43 830 грн за оплату товару та 551, 20 грн витрат по оплаті судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції вважав за необхідне застосувати до спірних правовідносин правила статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою підлягають відновленню порушені права споживача у разі придбання товару належної якості, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності недоліків та/або істотних недоліків доставленого позивачу товару. При цьому, повернення позивачем придбаного товару та прийняття його відповідачем свідчить про настання обов`язку останнього  відшкодувати на користь позивача сплачені за товар грошові кошти в повному розмірі. 
В той же час, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції дійшов висновку про їх недоведеність, з огляду на те, що позивачем не визначено періоду нарахування цим сум та не надано доказів правильності обрахування їх розміру.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що зі змісту пред`явленого позову вбачається, що позивач звернулась до суду з даним позовом з приводу продажу товару неналежної якості, однак матеріали справи не містять жодного доказу, що придбаний товар є неналежної якості, а тому підстав для його задоволення не має.
Окрім цього, апеляційний суд зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту (стягнення коштів) не передбачений статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою,  у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів про належне прийняття позивачем товару без зауважень не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки поставка товару була здійснена неуповноваженими особами та без присутності покупця.
Запропонований позивачем товар мав істотні недоліки, оскільки доставлені ним дитячі ліжка були іншого розміру, ніж вказаний у замовленні, мали неприємний запах, рипіли та прогиналися, що унеможливило їх використання. 
Окрім цього, вказує, що судами не враховано, що виходячи з положень Закону України «Про захист прав споживачів» обов`язок доведення належної якості проданого товару лежить на продавцю. В той же час доказів поставки товару належної якості відповідачем не надано.
Оскільки рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня          2017 року скасовано судом апеляційної інстанції, то в касаційному порядку не переглядається.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                               і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження                у вказаній справі, витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду       м. Києва.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
16 квітня 2018 року справу № 755/5821/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
ФОП Алешко А. В. направила до касаційного суду заперечення на касаційну скаргу, в яких просила відмовити у її задоволенні, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року залишити без змін.  
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Встановлено, що на підставі замовлення № 164 від 19 травня 2015 року позивач замовила у ФОП ОСОБА_2 три ліжка Amsterdam загальною      вартістю 43 830 грн.
Згідно товарного чеку б/н від 19 травня 2015 року  ОСОБА_1 сплатила ФОП  ОСОБА_2   за товар 22 000 грн.
03 липня 2015 року  ОСОБА_1  сплачено залишок суми в розмірі  21 830 грн.
03 липня 2015 року дитячі ліжка Amsterdam були доставлені позивачу. 
22 серпня 2015 року позивач повідомила відповідача про намір повернути товар.
25 серпня 2015 року ФОП ОСОБА_2 прийняла товар.
02 вересня 2015 року ОСОБА_1 направила на адресу ФОП ОСОБА_2 письмову претензію про повернення сплачених грошових коштів в сумі     43 830 грн, у зв`язку із невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов договору купівлі-продажу меблів в частині передачі покупцю товару належної якості.
Між сторонами у справі склалися правовідносини із захисту прав споживача.
Відповідно до статті 678 ЦК України (аналогічні норми містяться у статті 8 Закону України «Про захист прав споживача») покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 
1) пропорційного зменшення ціни; 
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:
1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 
2) вимагати заміни товару.
Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що відповідачем надано товар неналежної якості, а тому кошти сплачені за цей товар підлягають поверненню. При цьому, вимоги про розірвання договору купівлі-продажу позивач не пред`являла.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з положеннями статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки жодних доказів того, що придбаний товар є неналежної якості матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що товар був прийнятий позивачем із зауваженнями з приводу його якості.
При цьому доводи касаційної скарги про те, що при вирішенні даного спору тягар доказування обставин лежить на відповідачу як продавцю, суперечить положенням статті 60 ЦПК України 2004 року, за якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, у цій справі саме позивач мав довести наявність недоліку товару, а не просто вказати про це без подання відповідних доказів.
Інші аргументи, наведені у касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            
                                                                                                            С. О. Карпенко
                                                                        
                                                                                                            В. А. Стрільчук