ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року 
м. Київ

Справа №  904/2473/18 
                                         
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:          
Кондратова І.Д. (головуючий), судді - Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,
          
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Антонік С.Г., судді - Дармін М.О., Березкіна О.В.) 
від 19.08.2019

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
до  Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях

про стягнення 475 501,64 грн.

Розпорядженням керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 22.11.2019 № 29.3-02/3792 у зв`язку з відрядженням судді Вронської Г.О. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/946/18, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Кондратова І.Д. (головуючий), Мамалуй О.О., Ткач І.Л.

Розпорядженням керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 28.11.2019 № 29.3-02/3853 у зв`язку з відрядженням судді Ткача І.Л. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/946/18, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Кондратова І.Д. (головуючий), Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

1.1. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни заборгованості з орендної плати за червень 2017 року - лютий 2018 року у розмірі 168803,50 грн та неустойки за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна за цей самий період у розмірі 306698,14 грн.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на зміну власника нерухомого майна (21.09.2016 ПАТ "Українська залізниця" зареєструвало право власності на нерухоме майно), переданого РВ ФДМУ в Дніпропетровській області відповідачу в оренду відповідно до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009; неналежне виконання орендарем своїх зобов`язань з внесення орендної плати за договором оренди; припинення цього договору 31.03.2017 у зв`язку закінченням його строку дії відповідно до додаткового договору від 29.11.2016 та вимогою орендодавця щодо повернення майна, заявленої у листі від 13.04.2017 № НИМ-07/316 та у листі від 01.06.2017 № 268/ДН-2; та неповернення відповідачем об`єкта оренди за актом приймання-передачі.

1.3. Відповідачка заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що:

1)          додатковий договір від 10.03.2016 до договору оренди, що був укладений між сторонами без участі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, та відповідно до якого сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного договором №12/02-3558-ОД, є ПАТ "Українська залізниця", є нікчемним та не породжує будь-яких наслідків для сторін, оскільки на час його укладання право власності позивача на нерухоме майно не було зареєстровано;

2)          до позивача не перейшли права та обов`язки орендодавця, оскільки у реєстрі відсутні записи про припинення ДП "Придніпровська залізниця";

3)          відповідно до пункту 3.11 договору оренди відповідачка сплатила завдаток у сумі 17069,76 грн, який має бути зарахований за останні 3 місяці;

4)          відповідно до додаткового договору від 19.06.2017, копія якого додається до відзиву, а оригінал буде надано в судове засідання, договір оренди пролонговано на строк з 01.04.2017 по 31.05.2019;

5)          листи від 13.04.2017 № НИМ-07/316 та від 01.06.2017 № 268/ДН-2 не є доказами повідомлення ФОП Ментій Т.М. про припинення договору, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 17.12.2014 у справі № 6-143цс14 та від 02.09.2015 у справі № 6-813цс15, за загальним змістом термін "повідомлення" включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей;

6)          у листі від 06.07.2018 № 238/ДН-2 позивач, повідомивши про необхідність виконання вимог розділу 5 договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009, визнав наявність договірних відносин станом на 02.07.2018, тому його доводи про припинення договору не відповідають дійсності.

1.4. РВ ФДМУ по Дніпропетровській області надало письмові пояснення, які  обґрунтовувало тим, що саме РВ ФДМУ є належним орендодавцем за спірним договором, оскільки позивач не надав доказів того, що майно за договором увійшло до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", а корпоратизацію ПАТ "Українська залізниця" завершено. Єдиним власником спірного майна є держава в особі Кабінету Міністрів України. ПАТ "Українська залізниця" не є власником майна, а тому не мало законних підстав передавати в оренду державне майно та отримувати кошти від орендної плати.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 позовні вимоги ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" задоволено повністю. 

2.2.          Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, керуючись нормами статей 104, 108, 115, 329, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 85 Господарського кодексу України, статей 4, 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", виходив з того, що: 

1)          ПАТ "Укрзалізниця"    з 21.10.2015 набуло право власності на нерухоме майно, а саме: будівля магазину (реєстраційний номер 659606512110) загальною площею 196,1 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1. Власником зазначеного майна було проведено його державну реєстрацію та отримано свідоцтво про право власності;

2)          строк дії договору оренди майна сплинув 31.03.2017 та більше не пролонгувався;

3)          листом від 13.04.2017 № 07/316 орендодавець повідомив орендаря про наступне: за вимогою ПАТ "Укрзалізниця", Вам необхідно по терміну завершення договору оренди повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача;

4)          листом від 01.06.2017 року № 268/ДН-2 орендодавець вдруге повідомив орендаря про закінчення договору оренди 31.03.2017 року та запропонував повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі;

5)          орендне майно не повернуто власнику і орендар протиправно продовжує їм користуватись та не реагує на звернення орендодавця щодо його повернення, а згідно    з пунктом 10.13    договору    якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна після припинення договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

6)          у результаті користування майном    з 01.06.2017 року по 28.02.2018 за орендарем утворилась заборгованість в розмірі 168 803, 50 грн.

2.3.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 у справі №904/2473/18 апеляційну скаргу ФОП Ментій Т.М. задоволено, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 скасовано, прийнято нове рішення про  відмову в задоволенні позову.

2.4.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, керуючись нормами статей 182, 328, 334 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги, які ґрунтуються на додатковій угоді від 10.03.2016, не підлягають задоволенню, оскільки станом на 10.03.2016 позивач не набув право власності на об`єкт договору оренди (право власності на нерухоме  майно, передане до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" підлягало державній реєстрації), тому не був належним орендодавцем і не мав права укладати цей додатковий договір. 

2.5.          Водночас Центральний апеляційний господарський суд зазначив, що позивач став власником майна з 21.09.2016 і саме з цієї дати є належним орендодавцем за договором оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009 у розумінні статті 770 Цивільного кодексу України та статей 15, 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та виклад позиції інших учасників справи.

3.1.          16.09.2019 АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" звернулося з касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 у справі № 904/2473/18 до суду касаційної інстанції.

3.2.          В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема:

- частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, не надавши  оцінки аргументам позивача щодо наявності у нього права стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки за період з червня 2017 року по лютий 2018 року на підставі дії основного договору оренди № 12/02-3558-ОД від 21.08.2009 та додаткових договорів до нього, укладених після реєстрації за позивачем права власності на спірне майно;

- частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України щодо права наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі у разі припинення договору найму.

3.3. ФОП Ментій Т. М. подала відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 у справі № 904/2473/18 - без змін, посилаючись на таке:

- додатковий договір від 10.03.2016 до договору оренди, укладений між ПАТ "Українська залізниця" та ФОП Ментій Т. М., наявністю якого позивач обґрунтовує свої вимоги, визнано недійсним з моменту укладення згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 та постановою Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 904/4125/18 за позовом РВ ФДМУ по Дніпропетровській області до ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця", ФОП Ментій Т.М.; 

- за період з січня по вересень 2016 ФОП Ментій Т.М. здійснила на користь позивача не 30 % орендної плати, як того вимагає пункт 3.6 договору, а більше 100%, тому мала переплату у розмірі 104987,55 грн;

- договір оренди автоматично продовжений на той самий строк в силу положень статті 764 Цивільного Кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки лист від 13.04.2017 на її адресу позивач направив тільки 04.05.2017, отримала вона його 05.05.2017, тобто після спливу місячного строку після закінчення терміну дії договору. Відповідач зауважує, що про направлення листа від 13.04.2017 саме 04.05.2017 позивач сам зазначає у листі № 268/ДН-2 від 01.06.2017;

- у постановах від 30.05.2017 № 904/7821/17, від 05.06.2018  № 904/7825/17 Верховний Суд зазначив про передчасність висновків судів попередніх інстанцій, що позивачем у передбачений частиною 2 статті 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" строк було направлено заяву про припинення договору оренди.

3.4. РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях подало відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 у справі № 904/2473/18 - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство.

4.1.          Відповідно до частин 1 та 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

4.2.          Відповідно до частини 1 статті 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

4.3.          Згідно зі статтею 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

4.4.          Частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також встановлено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди. Сторони можуть встановити в договорі оренди, що в разі відчуження власником об`єкта договір оренди припиняється.

4.5.          Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

4.6.          Отже, якщо у договорі відсутня умова про те, що в разі відчуження власником об`єкта договір оренди припиняється, то у такому разі новий власник майна автоматично в силу закону набуває прав та обов`язків орендодавця за договором оренди, і цей договір для нього зберігає чинність, незалежно від того, укладали сторони додаткові угоди чи ні. 

4.7.          Суд апеляційної інстанції, відмовивши у задоволенні позову лише з тих підстав, що вимоги позивача ґрунтуються на додатковій угоді від 10.03.2016, а право власності на будівлю магазину №12, розміщену за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване лише 21.09.2016, безпідставно не брав до уваги те, що спірні правовідносини виникли в першу чергу на підставі договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009, який відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у зберігає чинність для нового власника, а предметом спору у справі є  заборгованість та неустойка за період з 01.06.2017 року по 28.02.2018, тобто за період, коли позивач вже оформив право власності на нерухоме майно.

4.8.          Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості та неустойки за період з 01.06.2017 року по 28.02.2018 двома взаємовиключними висновками: 1) відсутність у позивача права власності на об`єкт оренди станом на 10.03.2016, 2) позивач став власником майна з 21.09.2016 і саме з цієї дати є належним орендодавцем за договором оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009 у розумінні статті 770 Цивільного кодексу України та статей 15, 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

4.9.          Відповідно до частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

4.10.          Пункт 3 частини 1 статті 282 цього ж Кодексу визначає, що постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням: а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

4.11.          Мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції взагалі не містить доводів, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, зокрема, стосовно того, що строк дії договору оренди майна сплинув 31.03.2017 та більше не пролонгувався, листом від 13.04.2017 № 07/316 орендодавець повідомив орендаря про наступне: "за вимогою ПАТ "Укрзалізниця", Вам необхідно по терміну завершення договору оренди повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача", тому позивач має сплатити орендну плату та суму неустойки за заявлений позивачем період. 

4.12.          Так само мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції не містить мотивів прийняття або відхилення вагомих та доречних аргументів, викладених ФОП Ментій Т.М, в апеляційній скарзі, стосовно того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема:

-          лист від 13.04.2017 № 07/316 не є заявою сторони договору оренди про припинення дії договору в розумінні частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки із його змісту вбачається, що ним відповідача насамперед було повідомлено, що протокольним рішенням засідання ПАТ "Українська залізниця" від 29.03.2017 № Ц-57/25 ухвалено рішення про продовження дії договору оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 та інших договорів, при цьому запропоновано погодити внесення змін до договорів і повернути підписані і скріплені печаткою додаткові договори до 24.04.2017 шляхом передачі через балансоутримувача орендованого майна. До листа були додані відповідні додаткові договори;

-          договір оренди є продовженим, оскільки лист від 13.04.2017 № 07/316 був надісланий відповідачу лише 04.05.2017, а не 21.04.2017, як зазначив суд першої інстанції, про що прямо вказано у листі від 01.06.2017 № 268/ДН-2;

-          у листі від 06.07.2018 № 238/ДН-2 позивач, повідомивши про необхідність виконання вимог розділу 5 щодо договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009, визнав наявність договірних відносин станом на 02.07.2018, тому його доводи про припинення договору не відповідають дійсності;

-          відповідно до додаткового договору від 19.06.2017 договір оренди № 12/02-3558-ОД від 21.08.2009 пролонговано на строк з 01.04.2017 по 31.05.2019;

-          відповідно до пункту 3.11 договору оренди відповідачем було сплачено завдаток в рахунок сплати орендної плати за 3 останні місяці оренди у розмірі 17069,64 грн, тому заборгованість відповідача може бути погашена за рахунок завдатку, проте ці обставини не перевірялися судом першої інстанції.

4.13.          Відсутня в постанові суду апеляційної інстанції і оцінка аргументів позивача, що були викладені у відзиві на касаційну скаргу, зокрема: ПАТ "Укрзалізниця" не отримувала суму завдатку; лист від 13.04.2017 № 07/316 було надіслано в строк, встановлений законом; додаткового договору від 19.06.2017 не існує, оскільки підписані позивачем додаткові договори не були повернуті у строки, встановлені чинним законодавством, про що й було зазначено у листі від 06.07.2018 № 238/ДН-2.

4.14.          Фактично суд апеляційної інстанції ухилився від здійснення апеляційного перегляду справи, не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто не переглянув справу по суті, чим допустив порушення норм процесуального права.

4.15.          Аргументи, викладені у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки їх перевірка, пов`язана з оцінкою доказів у справі, а  відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 

5.1.          Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1 та 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

5.2.          Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

5.3.          Оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права (статті 269, 282 Господарського процесуального кодексу України), не дослідивши зібрані у справі докази та не перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, Верховний Суд дійшов висновку щодо справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

5.4.          При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене в цій постанові, переглянути справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалити постанову із зазначенням у ній всіх відомостей відповідно до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України.

6. Розподіл судових витрат

6.1.          Оскільки справа передається на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат у порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 300, пунктом 2 частини 1 статті 308,  частинами 3, 4 статті  310, статтями 314- 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
                     
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" задовольнити частково.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 у справі № 904/2473/18 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду. 
                    
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                І. Кондратова

Судді                                                                                             О. Мамалуй

                                                                                                          Л. Стратієнко