Постанова
Іменем України
 
05 вересня 2019 року 
м. Київ
справа № 331/6630/16
провадження № 61-27584св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «МТМ» Олександрійського району,
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2016 року у складі судді Скользнєвої Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Полякова О. З.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну«МТМ» Олександрівського району звернувся до суду з позовною заявою до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані і мешкають за адресою:  АДРЕСА_1 , та підключені до централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
21 береня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Концерну«Міські теплові мережі» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 5 461,28 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року скасовано судовий наказ від 21 березня 2014 року, виданий за заявою Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну«МТМ» Жовтневого району, про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої вод в сумі 5 461,28 грн.
За період з 01 вересня 2013 року по 31 серпень 2016 року відповідачами  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 спожито послуги з централізованого опалення у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 17 668,73 грн.
Станом на 01 вересня 2016 року за вищезазначений період часу відповідачі здійснили оплату за надані послуги в розмірі 9 314,17 грн. Загальна сума заборгованості складає 8 354,56 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну«Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року, станом на 01 вересня 2016 року в сумі 8 354,56 грн. та судовий збір в сумі 1 378 грн.
Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивачем доведено неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань з оплати за отримані житлово-комунальні послуги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2017 року  ОСОБА_1  звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
05 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою.
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня                    2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір, виходили з того, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, такою дією є реальне надання послуг позивачем та їх отримання відповідачами.
Тобто суди вважали, що за обставин проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у вказаній квартирі та у зв`язку із користуванням тепловою енергією, постачання якої забезпечує Концерн «МТМ», відповідачі в силу вимог ст.ст. 64, 68 ЖК України, мають нести солідарну відповідальність по оплаті комунальних послуг. Однак, квартира є неприватизованою, на праві комунальної власності належить територіальній громаді в особі Запорізької міської ради.
Територіальна громада в особі Запорізької міської ради, як власник житлового приміщення (квартири), жодних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не заявляла.
До матеріалів справи не долучались та судом не досліджувались жодні документи, з яких би вбачались обставини та підстави делегування територіальною громадою в особі Запорізької міської ради Концерну «МТМ» функцій, повноважень щодо нарахування та стягнення розмірів будь-яких сум, що підлягають до сплати мешканцями квартир на користь власника житла за отримані послуги з централізованого опалення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані і мешкають за адресою:  АДРЕСА_1 , які підключені до централізованого опалення та постачання гарячої води. (а.с. 10)
Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29 січня 2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01січня 2009 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ» (п. 1.2. Рішення) (а.с. 14).
Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28 квітня 2011 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01квітня 2011 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву гарячої води визначено Концерн «МТМ» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ» (п. 1.2. Рішення) (а.с. 17 зв.).
Зазначені рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29 січня 2009 року та № 200 від 28квітня 2011 року були офіційно надруковані у офіційному засобі масової інформації Запорізької міської ради - газеті «Запорізька січ».
Відповідно до п. 18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься щомісячно.
Тарифи за послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення встановлені додатком № 2 до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 192 від 28 квітня 2010 року.
За період з 01 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року відповідачами  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 спожиті надані послуги з централізованого опалення у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 17 668,73 грн (а.с. 7).
Станом на 01 вересня 2016 року за вищезазначений період часу відповідачі здійснили оплату за надані послуги в розмірі 9 314,17 грн. Загальна сума заборгованості складає 8 354,56 грн (а.с. 6, 7).
У березні 2014 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну«МТМ» Жовтневого району в порядку ч. 1 ст. 96 ЦПК України звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 5 461,28 грн, яка була задоволена та 23 травня 2014 року судом було видано судовий наказ (а.с. 9).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09червня 2016 року за заявою  ОСОБА_1 було скасовано судовий наказ від 21 березня 2014 року, виданий за заявою Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну«МТМ» Жовтневого району, про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 5 461,28 грн (а.с. 8)
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суд установив, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі», у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі».
Концерн «Міські теплові мережі» здійснює постачання теплової енергії до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідальним квартиронаймачем зазначеної квартири є  ОСОБА_1 , на її ім`я відкритий особовий рахунок, вона разом з  ОСОБА_2 зареєстрована за вищезазначеною адресою (а.с. 47).
Відносини щодо постачання фізичним особам теплової енергії регулюються Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Опалення - це підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій.
Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень.
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Частиною третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача сплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та укладення договору передбачений статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.
Таким чином, відсутність договору, як підстава на безоплатне користування фактично спожитими послугами, не передбачена, тому доводи касаційної скарги щодо необґрунтованого задоволення судом позовних вимог є безпідставними.
Із розрахунку заборгованості відомо, що відповідачі частково здійснювали оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання ними свого обов`язку оплачувати надані послуги.
Починаючи з 01 вересня 2013 року до 31 серпня2016 року відповідачі не в повній мірі оплачували послуги за теплопостачання. Заборгованість за розрахунком Концерну «Міські теплові мережі» становить 8 354,56 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (частина друга статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (частина четверта статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі», у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі».
Відповідно до вимог частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада  2016 року у складі судді Скользнової Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                          В. М. Сімоненко