ПОСТАНОВА
Іменем України

12 вересня 2019 року 
м. Київ
справа №802/4501/13-а
касаційне провадження №К/9901/28830/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 (головуючий суддя - Кузьмишин В.М., судді: Курко О.П., Боровицький О.А.) у справі № 802/4501/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» до Могилів-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» звернулось до адміністративного суду з позовом до Могилів-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Справа розглядалась неодноразово. За наслідками останнього її розгляду Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 11.03.2016 визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 25.10.2013 № 0000682200 з підстави підтвердження використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» орендованих земельних ділянок у сільськогосподарському виробничому обороті з метою вирощування сільськогосподарської продукції відповідними договорами, накладними та подорожніми листами тракторів.
Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 02.06.2016 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2016 скасував та прийняв нову - про відмову в задоволенні позову.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 та залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2016.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: абзацу третього статті 155 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), частини третьої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).
Зокрема, наголошує на використанні розглядуваних орендованих земельних ділянок у сільськогосподарському виробничому обороті з метою вирощування сільськогосподарської продукції, а відтак, відповідно, законності зменшення суми нарахованого податку на прибуток на суму податку на землю.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 по 30.06.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 30.06.2013, результати якої оформлено актом від 14.10.2013 № 269/2201/25497645. 
За її наслідками відповідач дійшов, зокрема, висновку про порушення позивачем абзацу третього статті 155 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на безпідставне зменшення нарахованого податку на прибуток на суму орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності в розмірі  143978,00 грн., оскільки, на переконання Могилів-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, орендна плата має іншу правову природу, ніж податок на землю.
На підставі зазначеного акта перевірки та з огляду на зазначене порушення органом доходів і зборів прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.10.2013                         № 0000682200, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 143978,00 грн. за основним платежем та 35994,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Підпунктом «в» підпункту 138.10.4 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для платників податку, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, до складу витрат включається плата за землю, що не використовується в сільськогосподарському виробничому обороті.
Відповідно ж до абзацу третього статті 155 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сума нарахованого податку зменшується на суму податку на землю, що використовується в сільськогосподарському виробничому обороті.
Отже, порядок врахування витрат платника на сплату податку на землю, однією з форм якого є орендна плата за земельні ділянки, при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток залежить від використання відповідних земельних ділянок у сільськогосподарському обороті такого платника.
Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Разом з тим, за змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У спірній ситуації суд апеляційної інстанції виходив із того, що долучені позивачем до матеріалів справи документи не є достатніми доказами фактичного використання розглядуваних орендованих земельних ділянок у сільськогосподарському виробничому обороті з метою вирощування сільськогосподарської продукції.
Зокрема, надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» копії товарно-транспортних накладних та подорожніх листів тракторів містять значні недоліки, які не дозволяють ідентифікувати відповідну господарського операцію, у тому числі щодо найменування перевізників, прізвищ водіїв та трактористів, вартості продукції, її навантаження та розвантаження, здачі та приймання, відповідальних осіб, підписів, печаток, штампів тощо.
При цьому Вінницький апеляційний адміністративний суд цілком об`єктивно відхилив прийняті судом першої інстанції як належні докази використання орендованих земельних ділянок у сільськогосподарському виробничому обороті довідки сільських рад, позаяк позивачем спірні землі орендувались відповідно до договорів оренди, укладених виключно з районними державним адміністраціями, до повноважень яких відповідно до статті 10 Земельного кодексу України належить розпорядження землями на праві спільної власності відповідних територіальних громад, а не із сільськими радами.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Агро» залишити без задоволення.
Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 у справі № 802/4501/13-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк