Постанова
Іменем України
 
10 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 464/3304/14-ц
провадження № 61-28490св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Галицький районний суд м. Львова,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року у складі судді Борачка М. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у  редакції Закону України від  03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького районного суду м. Львова про захист прав та відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що постановою Верховного Суду України від 01 березня 2017 року встановлені обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та йому під час судового розгляду 26 травня 2014 року.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2017 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що постанова Верховного Суду України від 01 березня 2017 року не є істотною обставиною, оскільки жодним чином не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом під час постановлення ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2014 року та не є нововиявленою обставиною.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить постановлені у справі ухвали скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, висновки судів не відповідають обставинам справи. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року, відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Галицького районного суду м. Львова про відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року.
ОСОБА_1  неодноразово подавав заяви про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, які залишені без задоволення.
06 квітня 2017 року  ОСОБА_1  подав до суду заяву про перегляд ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, на обґрунтування якої зазначав, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року обставинами, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі позивачу та суду під час постановлення ухвали від 26 травня 2017 року є постанова Верховного Суду України  від 01 березня 2017 року у справі                 № 6-3139/цс16, в якій зазначено, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. Просив скасувати ухвалу та замінити відповідача - Галицький районний суд м. Львова на державу Україна в особі Державної казначейської служби України та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України 2004 року). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України 2004 року.
Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК України 2004 року доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК України 2004 року). 
Таким чином, підставою для перегляду не є само по собі судове рішення, а юридичні факти, що можуть вплинути на висновки суду. 
Зазначення відповідача у справі є дискреційним правом позивача, а не юридичним фактом. 
У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року, на яку посилається заявник, суд зазначив, що правильним було застосування в таких спорах вимог пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України 2004 року про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в частині позовних вимог до суду, а відтак посилання на вказану постанову, якою на думку позивача встановлено, що відповідачем у таких спорах є держава, а не суд або судді є неприйнятними. 
Доводи касаційної скарги про перешкоди у доступі до правосуддя є необґрунтованими, оскільки відмова у відкритті провадження не перешкоджає зверненню позивача з відповідним позовом до належного, на його думку, відповідача. 
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що наведені заявником обставини не є нововиявленими. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвали суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєва 

                                                                                                                        Є. В. Петров

                                                                                                                        В. М. Сімоненко