ПОСТАНОВА
Іменем України

26 листопада 2019 року 
Київ
справа №826/15601/14
адміністративне провадження №К/9901/8195/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,

при секретарі судового засідання Горбатюку В.С.
за участю:
представника позивача Капустінської О.Г.,
представника відповідача Денисенко О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014 (головуючий суддя Шулежко В.П., судді: Іщук І.О., Погрібніченко І.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 (головуючий суддя Глущенко Я.Б., судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.)  у справі №826/15601/14 за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулося до адміністративного суду з позовом до ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.20104, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2015 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 у справі №826/15601/14.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №826/15601/14 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" цього кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою верховного Суду від 14.11.2019 розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.11.2019.

В обґрунтування касаційної скарги, з урахуванням додаткових пояснень, позивач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема статті 14 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Позивач вважає, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, чим порушено норми процесуального права. Позивач зазначає, що суди повинні були встановити чи здійснювало  ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" передачу продукції іншому суб`єкту, чи повинен позивач сплачувати акцизний податок під час внутрішнього переміщення продукції між складськими приміщеннями, що належать ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт". Як наголошує позивач, підприємство під час переміщення продукції не здійснювало його передачу будь-якій іншій особі, а отже товар не вибував з права власності, користування чи розпорядження позивача. Позивач звертає увагу, що товар переміщено в межах одного підприємства упродовж липня 2014 року, відтак, відсутні підстави для застосування у даних правовідносинах норм законодавства, що вступили в силу з 01.01.2015, а саме, підпункт 213.1.1 пункт 213.1 статті 213 Податкового кодексу України з 01.01.2015 доповнено словами «в межах одного підприємства». Таким чином, переміщення підакцизних товарів (продукції) в межах однієї юридичної особи не призводить до передачі прав власності на такі товари (продукцію) іншим особам, і відповідно не є об`єктом оподаткування акцизним податком - вважає позивач. Крім того, позивач вказує, що судами попередніх інстанцій не надано правового обґрунтування своєї позиції щодо правильності розрахунку штрафних санкцій, залишено поза увагою об`єкт (база) оподаткування. Як вбачається з акту перевірки, податковий орган під час розрахунку штрафних санкцій безпідставно додав до вартості підакцизної продукції (спирту) акцизний податок та податок на додану вартість, при тому, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення акцизного податку і податку на додану вартість до вартості продукції при розрахунку штрафних санкцій.

Відповідач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні представники сторін висловили свої позиції. Позивач підтримав вимоги касаційної скарги про скасування судових рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, просив суд прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Відповідач проти задоволення касаційної скарги заперечував, просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Ухвалою суду від 26.11.2019 без виходу до нарадчої кімнати здійснено заміну відповідача його правонаступником, а саме - Державну фіскальну службу України замінено на Державну податкову службу України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.20104 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015, судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови про скасування рішення судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, посадовими особами сектору контролю за виробництвом спирту, спиртової продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та адміністрування акцизного податку відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ Міндоходів у Тернопільській області на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, згідно наказу від 17.07.2014 №296 «Про проведення фактичної перевірки Марилівського МПД ДП «Укрспирт» (код 37199618)» та на підставі направлень від 18.07.2014 №155-156, акту відмови від допуску до перевірки від 21.07.2014 №58/21 -01/37199618, акту відмови розписатися у направленні на перевірку від 21.07.2014 №59/21-01/37199618, з відома керівника Марилівського МПД ДП «Укрспирт» проведена фактична перевірка ДП «Укрспирт» за місцем провадження діяльності: с.Нагірянка, Чортківського району Тернопільської області з питань дотримання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво та обіг спирту етилового з питань дотримання вимог законодавства щодо відвантаження фракції головної етилового спирту за адресою: Тернопільська область, Чортківський район, с.Нагірянка, вул.Заводська, 1.

За результатами перевірки складено акт від 22.07.2014 №60/21-01/37199618 «Про результати фактичної перевірки ДП «Укрспирт», код ЄДРПОУ 37199618, за місцем провадження діяльності с.Нагірянка, Чортківського району Тернопільської області з питань дотримання вимог законодавства щодо відвантаження фракції головної етилового спирту.

Згідно з висновками, викладеними в акті перевіркою встановлено порушення підпункту 16.1.13 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України; пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, пункту 213.12 статті 213 Податкового кодексу України; статті 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». 

Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що позивач здійснив відвантаження фракції головної етилового спирту з Марилівського МПД ДП «Укрспирт» на адресу Лужанського МПД ДП «Укрспирт» у кількості 13810,86 дал.   без погодження відпуску алкогольної продукції з представником органу державної податкової служби, який на акцизному складі позивача робить відмітку про погодження відпуску шляхом проставляння штампа «Виїзд дозволено» та особистого підпису, а також запис у журналі реєстрації відвантаження горілки та лікеро-горілчаних виробів.

Відповідного дозволу уповноваженого представника податкового органу позивач не отримував, необхідні відмітки на товарно-транспортних накладних відсутні та ці обставини позивачем не заперечуються.

На підставі акту перевірки від 22.07.2014 №60/21-01/37199618 Державною фіскальною службою винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2014 №000293, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 23'377'918,00грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що    позиція ДП "Укрспирт" щодо відсутності необхідності погоджувати відпуск спирту при його транспортуванні, з одного акцизного складу на інший, з органом державної податкової служби є необґрунтованою та такою, що суперечить положенням статті 230 Податкового кодексу України, оскільки зазначена норма Податкового кодексу України не передбачає жодних виключень, незалежно від того, чи транспортування здійснюється між складами одного суб`єкта господарювання чи між складами різних суб`єктів господарювання. Таким чином, позивачем порушено вимоги статті 230 Податкового кодексу України та частини шостої статті 14 Закону «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що підтверджується актом перевірки та товарно-транспортними накладними. Щодо нарахування штрафних санкцій, суди погодились із правильністю розрахунку суми застосованих до позивача відповідно до абзацу 16 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» санкцій, яка складається з 200% вартості вивезеної продукції, обчисленої виходячи з її ціни, вказаної в товарно-транспортних накладних (0,00 грн), ставки акцизного податку на рівні, встановленому підпунктом 215.3.1 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (70,53 грн за 1 літр) та податку на додану вартість.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, акцизний склад - спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів.

За змістом статті 2 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" приміщення, в яких здійснюється виробництво спирту етилового, та місця зберігання спирту, розташовані на державному підприємстві, яке виробляє спирт етиловий, вважаються акцизним складом. Акцизним складом також вважаються виробничі приміщення на території суб`єкта господарювання, де суб`єктом господарювання виробляється, обробляється (переробляється) горілка та лікеро-горілчані вироби, та його складські приміщення, в яких зберігається, одержується чи відправляється горілка та лікеро-горілчані вироби. На акцизних складах постійно діють представники органу доходів і зборів за місцем розташування акцизного складу.

Згідно з підпунктами 230.1, 230.2, 230.11 статті 230 Податкового Кодексу України акцизні склади утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходжень до бюджету акцизного податку. На акцизних складах постійно діють представники контролюючого органу за місцем розташування акцизного складу. Основним завданням представника контролюючого органу на акцизних складах є здійснення постійного безпосереднього контролю за дотриманням установленого порядку виробництва, зберігання, відпуску спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів і сплати податку, вжиття заходів для недопущення порушення законодавства України.

Пунктом 230.15 статті 230 Податкового кодексу України встановлено, що під час відвантаження горілки та лікеро-горілчаних виробів заповнюється товарно-транспортна накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового та алкогольних напоїв, в якій представник контролюючого органу на акцизному складі робить відмітку про погодження відпуску шляхом проставляння штампа "Виїзд дозволено" та особистого підпису, а також запис у журналі реєстрації відвантаження горілки та лікеро-горілчаних виробів.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 №128/2568, товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Разом з тим, згідно з пункту 230.18 статті 230 Податкового кодексу України транспортування спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу підприємства, на якому виробляються спирт етиловий, горілка та лікеро-горілчані вироби, без товарно-транспортних накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового та алкогольних напоїв, з відміткою представника контролюючого органу на акцизному складі забороняється.

Відповідно до частини 6 статті 14 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" відвантаження спирту етилового з акцизного складу здійснюється на підставі дозволу, виданого уповноваженим представником органу доходів і зборів на такому акцизному складі. Дозвіл на відпуск спирту етилового з акцизного складу (крім відпуску спирту етилового на експорт) надається за умови сплати акцизного податку з спирту, що повинен бути переданий, грошовими коштами або забезпечення сплати акцизного податку податковим векселем, авальованим банком (податковою розпискою).

Згідно з пункту 2.11 Порядку роботи представників органів державної податкової служби на акцизних складах та податкових постах, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 11.01.2011 №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.02.2011 №160/18898, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, транспортування спирту, горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу підприємства, на якому виробляються спирт, горілка та лікеро-горілчані вироби, без товарно-транспортних накладних з відміткою представника органу державної податкової служби на акцизному складі забороняється.

Таким чином, Податковим кодексом України передбачено обов`язок суб`єкта господарювання, який здійснює виробництво та відвантаження лікеро-горілчаних виробів, дотримуватися порядку заповнення ТТН, в якій повинна бути здійснена відмітка представника контролюючого органу на акцизному складі про погодження відпуску шляхом проставляння штампа "Виїзд дозволено" та особистого підпису, що в силу вимог зазначених норм є обов`язковою умовою для подальшого транспортування лікеро-горілчаних виробів.

Водночас, наведені норми Податкового кодексу України не передбачають жодних виключень, незалежно від того, чи транспортування здійснюється між складами одного суб`єкта господарювання чи між складами різних суб`єктів господарювання.

Також, відповідно до підпунктів 213.1.1, 213.1.2 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування акцизним податком є не лише операції з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції), а й передача цих товарів (продукції) з метою власного споживання, промислової переробки, здійснення внесків до статутного капіталу, а також своїм працівникам.

Судами перевірено та сторонами не заперечується, що позивач у липні 2014 року здійснив відвантаження фракції головної етилового спирту з Марилівського МПД ДП «Укрспирт» на адресу Лужанського МПД ДП «Укрспирт» у кількості 13810,86 дал. згідно товарно-транспортних накладних серії АННА №298, серії АННА №300, серії АННА №306, серії АННА №310, серії АННА №316 та актів про відвантаження та приймання спирту №№ 298, 300, 306, 310.

У порушення вимог чинного законодавства відповідного дозволу від уповноваженого представника органу доходів і зборів на акцизному складі на відвантаження фракції головної етилового спирту позивач не отримував, а на згаданих товарно-транспортних накладних відсутні відповідні відмітки про погодження відпуску. Дані обставини позивачем не заперечуються.

Оцінюючи спірні правовідносини, суди попередніх інстанцій здійснити системний аналіз норм податкового законодавства, покладених відповідачем в основу правопорушення, за які застосований штраф та дійшли висновку про доведеність вчинених позивачем порушень.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій, якими до позивача, відповідно до абзацу 16 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та у зв`язку з встановленими порушеннями, до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 23'377'918,00грн.

Згідно акту перевірки, податковим органом здійснено розрахунок фінансових санкцій:
акцизний податок:13810,86 х 705,3 = 9'740'799,56грн.;
сума з податку на додану вартість: 11'688'959,47грн.;
200% вартості складає 23'377'918,00грн.

Здійснюючи розрахунок штрафних санкцій, контролюючий орган виходив з того, що така повинна складатися з 200% вартості вивезеної продукції, обчисленої виходячи з її ціни, вказаної в товарно-транспортних накладних, ставки акцизного податку на рівні, встановленому підпунктом 215.3.1 пункту 215.3 статті    215 Податкового кодексу України та податку на додану вартість.  

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі вивезення спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів з території акцизного складу або транспортування такої продукції без відмітки представника органу доходів і зборів на товарно-транспортній накладній про погодження відпуску - 200 відсотків вартості вивезеної або транспортованої продукції, але не менше 15000 гривень. 

Судами попередніх інстанцій встановлено факт здійснення спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" відвантаження спирту етилового без погодження відпуску з представником органу державної податкової служби, шляхом проставлення штампа "Виїзд дозволено" та особистого підпису, а також здійснення запису в журналі реєстрації відвантаження спирту, що не спростовано позивачем будь-якими доказами.

Відтак, встановивши факт вивезення позивачем спирту з акцизного складу підприємства без одержання дозвільних документів від податкового органу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про законність притягнення платника податків до відповідальності за порушення вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Разом   з тим, здійснюючи розрахунок штрафних санкцій, контролюючий орган виходив з того, що така повинна складатися з 200% вартості вивезеної продукції, обчисленої виходячи з її ціни, вказаної в товарно-транспортних накладних, ставки акцизного податку на рівні, встановленому підпунктом 215.3.1 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України      та податку на додану вартість.

Погоджуючись з правильністю вказаного розрахунку штрафних санкцій, суди попередніх інстанцій посилаючись на статтю 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", вказали, що штрафна санкція складається з 200% вартості вивезеної продукції, обчисленої виходячи з її ціни, вказаної в товарно-транспортних накладних (0,00 грн), ставки акцизного податку на рівні, встановленому підпунктом 215.3.1 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (70,53 грн за 1 літр) та податку на додану вартість.

Однак, статтею 17 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", встановлено застосування фінансової санкції у вигляді штрафу з розрахунку 200 відсотків вартості вивезеної або транспортованої продукції, що свідчить про помилковість розрахунку штрафної санкції виходячи з ціни товару 0,00грн.

У свою чергу, вартість товару включає в себе собівартість товару та очікуваний прибуток, у той час як ціна товару складається із його вартості та обов`язкових платежів та зборів. 

Відтак, є помилковим здійснений податковим органом розрахунок штрафних санкцій з ціни товару, а не з його вартості, що прямо передбачено статтею 17 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Податковим органом детального розрахунку застосованих податковим повідомленням-рішенням штрафних санкцій до матеріалів справи не надано, а судами попередніх інстанцій не встановлено та не перевірено розрахунки фінансових санкцій контролюючого органу.

Наведені судами обставини не можуть свідчити про відповідність рішень судів першої та апеляційної інстанцій вимогам статті 242 КАС України (у чинній редакції), статті 159 КАС України (у редакції до 15.12.2017) щодо обґрунтованості, зважаючи на те, що поза увагою судів залишився об`єкт (база) застосування штрафних санкцій, правильність розміру яких заперечується позивачем, з огляду на невстановлення дійсної вартості з якої слід проводити обчислення (застосування) штрафних санкцій відповідно до статті 17 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Зазначені обставини залишені судами поза увагою, у повній мірі не з`ясовані. Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки доводам сторін у справі, щодо правомірності оспорюваних нарахувань. Вказане позбавляє касаційну інстанцію можливості перевірити юридичну оцінку, надану судами попередніх інстанцій всім обставинам справи.

З вказаного слідує, що доводи та вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими.

Верховний Суд наголошує, що суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв`язку за правилами статті 90 КАС України та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 КАС України   (у редакції, чинній до 15.12.2017), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 КАС України (у чинній редакції), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи. 

З урахуванням викладеного, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у даній справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами попередніх інстанцій під час розгляду справи порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Суд наголошує, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права.  Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, достатніми, належними та допустимими. 

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 52, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 у справі №826/15601/14  скасувати.

Передати справу №826/15601/14 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
І.Я. Олендер
Судді Верховного Суду