ПОСТАНОВА
Іменем України

24 жовтня 2019 року 
Київ
справа №760/5888/17
адміністративне провадження №К/9901/22841/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року (судді: Аліменко В.О., Карпушова О.В., Кучма А.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 10 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Сідляренка Руслана Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти № 10 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Сідляренка Руслана Ігоровича (далі відповідач) про скасування постанови № ЕАА № 066575 від 27 лютого 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог вказує на безпідставність прийняття спірної постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, посилаючись на відсутність в його діях складу правопорушення. При цьому зазначив на незаконність розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки автомобіля.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2016 року адміністративний позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам  КУпАП. При розгляді справи не з`ясовані і не доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний адміністративний суд  виходив з відсутності підстав для скасування постанови відповідача, оскільки позивач керуючи транспортним способом «Chery», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено" ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, що підтверджено належним доказом, а саме фотофіксацією, який не викликав сумнівів  у суду.
При цьому апеляційний суд відхилив посилання позивача на акт приймання-передачі виконаних робіт від 27 лютого 2017 року № 31, що, на думку позивача, підтверджує обставини, пов`язані з технічною несправністю його транспортного засобу, а відтак і вимушеною зупинкою в зоні дії знаку 3.34 ПДР.
Водночас, на переконання апеляційного суду, вказаний акт не підтверджує існування пов`язаних з технічною несправністю автомобіля позивача обставин, оскільки відповідно до його змісту були проведені роботи щодо діагностування можливості експлуатації автомобіля (зокрема, системи керування двигуном та живлення). Жодних ремонтних робіт відповідно до змісту акта не проводилося, Висновок щодо наявності технічних пошкоджень не складався. 
Крім того, інший акт виконаних робіт, який датований 03 травня 2017 року не підтверджує обставину, пов`язану з технічним пошкодженням транспортного засобу, яким керував позивач 27 лютого 2017 року.
Тому, дійшов висновку про правомірність прийняття спірної постанови ЕАА № 066575 від 27 лютого 2017 року.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги  
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Скаргу обґрунтовує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві. 
Зокрема, на переконання скаржника, акти приймання-передачі виконаних робіт від 27 лютого 2017 року № 31, від 03 травня 2017 року № 3А-0000437 є належним доказом, що підтверджує несправність автомобіля яким керував позивач 27 лютого 2017 року.
Вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність прийняття рішення.  
Позиція інших учасників справи 
Відзиву на касаційну скаргу від відповідача не надходило. 
Рух касаційної скарги 
Суддя-доповідач Вищого адміністративного суду України ухвалою від 03 листопада 2017 року відкрив касаційне провадження на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року. 
15 березня 2018 року касаційні скарги передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Шарапа В.М., (судді) Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.
За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г. (судді), Єресько Л.О., Соколов В.М.
Сторони не заявляли клопотання про розгляд справи за їх участю. 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року прийнято адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
27 лютого 2017 року позивач, керуючи автомобілем  «Chery»  д/н НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 (зупинка заборонена), чим порушив Правила дорожнього руху України.
За таких обставин, 27 лютого 2017 року інспектором роти № 10 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Сідляренка Руслана Ігоровича складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 066575,  та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.
Не погоджуючись із постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1.9. Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України  від 10 жовтня 2001 року № 1306, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Підпункт «б» п. 2.3 Правил зобов`язує водіїв механічних транспортних засобів бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п. 15.1 Правил дорожнього руху зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
Пунктом 3.34 Правил дорожнього руху встановлені заборонені знаки у тому числі й "Зупинку заборонено". Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Правилами частини другої статті 276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена статтями 80, 81, 121 - 126, 127 ^1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Повнота встановлення фактичних обставин справи ґрунтується на дослідженні доказів, які суд оцінює за критеріями належності, допустимості та достовірності, а також достатності та взаємному зв`язку в їх сукупності.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо порушення позивачем ПДР підтверджується фотофіксацією, з якої вбачається, що  автомобіль «Chery», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено", чим порушив ПДР.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому посилання скаржника на акт № 31 від 27 лютого 2017 року, від 03 травня 2017 року № 3А-0000437 не спростовує висновків суду апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
При цьому Верховний Суд зазначає, що посилання позивача, що оскаржувана постанова складена інспектором на місці зупинки автомобіля є помилковим, оскільки відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
При цьому відповідно до частини другої вказаної норми справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена статтями 80, 81, 121 - 126, 127 ^1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Таким чином, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, можуть розглядатися: 1) за місцем вчинення правопорушення; 2) за місцем обліку транспортних засобів; 3) за місцем проживання порушників. 
Тому, приписи постанови Конституційного Суду України по справі  № 1-11/2015 від 26 травня 2015      року, на які посилається позивач, повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху  , внесених Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху».
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовний заяві, які належним чином перевірені судом апеляційної інстанції та зводяться до їх переоцінки. 
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо правомірності прийняття спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки судом з`ясовано, що позивач здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено", чим порушив ПДР.
Касаційна скарга не містить доводів щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії^» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновкам суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновку суду  апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року - без змін.
Судові витрати
З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до частини четвертої статті 288 КпАП, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Загороднюк 

судді                                                                                           Л.О.Єресько 

                                                                                          В.М. Соколов