Постанова                                           
Іменем України
 
30 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 141/480/17
 
провадження № 61-31528св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),               Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсним пунктів договору та встановлення права здійснювати розрахунок.
 
Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2012 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») було укладено Угоду № 371734 про купівлю автомобіля марки ЗАЗ моделі «VIDA SF 69 Y0» за 90 880,00 грн та додатки № 1, № 2 до вказаної угоди. Згідно зі статтею 1 Угоди її предметом є надання учаснику послуг системи «Авто Просто», спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом її підписання сторонами та додатків, які є невід`ємними частинами Угоди. Правила функціонування системи придбання в групах в системі «Авто Просто» визначаються в додатку № 2 до Угоди.
Відповідно до додатку № 1 були визначені розміри щомісячних платежів, серед яких передбачалися щомісячний цілий чистий внесок - 0,8333 %, внесок в оплату послуг - 0,38 % та ПДВ, плата за право на отримання автомобіля - 3 %.
 
Вказував, що 29 травня 2012 року між ним та ТОВ «Авто Просто» було укладено додаток № 3 до зазначеної Угоди, згідно з яким загальна сума його грошових зобов`язань на день підписання додатку становила 165 272,53 грн. Крім того, в день підписання додатку № 3 він сплатив 42 081,81 грн. 
 
Зазначав, що 08 червня 2012 року був підписаний і нотаріально посвідчений договір поруки між ТОВ «Авто Просто» та поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зобов`язалися відповідати перед кредитором за його зобов`язаннями.
 
Також 21 червня 2012 року між ним та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір застави, згідно з яким він передав в заставу автомобіль марки ЗАЗ модель «VIDA SF 69 Y0» ТОВ «Авто Просто» до виконання повного розрахунку згідно з Угодою від 11 лютого 2012 року № 371734.
Крім того, 21 липня 2012 року він отримав автомобіль марки ЗАЗ моделі «VIDA SF 69 Y0» відповідно до довідки-рахунку серії ДПІ № 272341 , виданої ПАТ «Вінниччина-Авто».
 
Звертав увагу на те, що угодою передбачено сплату кожного місяця частини ціни автомобіля, а після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати.
 
Вважав, що оспорювані пункти додатку № 2 до Угоди підлягають визнанню недійсним, оскільки угода була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, було надано нечітку, неправдиву інформацію стосовно спірної угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Зазначав, що Угодою порушено його права, а сама угода укладена під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки умовами угоди передбачено надання відповідачу можливості збільшувати ціну у разі збільшення ціни автомобіля порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення угоди. Отже, вважав, що у оспорюваній Угоді відсутнє визначення «ціна автомобіля» при цьому міститься визначення поняття «поточна ціна автомобіля», яка є критерієм для розрахунку розміру складових поточних внесків та має тенденцію до збільшення. Відповідач, застосовуючи підміну понять («ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля»), використовує нечесну підприємницьку діяльність.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними пункти 2.1, 2.2 статті 2 та пункт 3.2 статті 3 ІІ Розділу Додатку № 2 до Угоди від 11 лютого 2012 року № 371734 та встановлення права здійснювати розрахунок за автомобіль в межах його вартості на момент отримання                 21 червня 2012 року у сумі 90 880,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 29 червня              2017 року у складі судді Круглик В. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсними пункт 2.1, пункт 2.2 статті 2 та пункт 3.2 статті 3 ІІ Розділу Додатку № 2 до Угоди № 371734 від 11 лютого 2012 року, укладеної між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи ОСОБА_1  щодо ведення ТОВ «Авто Просто» нечесної підприємницької діяльності, зокрема, стосовно визначення початкової ціни на автомобіль, в судовому засіданні підтвердилися. При цьому районний суд посилався на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що несправедливими є, зокрема, що умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
 
Суд першої інстанції не застосував наслідків пропущення позивачем строків позовної давності щодо звернення до суду з позовом, оскільки вважав, що оспорювана угода свою дію не припинила.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задоволено.
Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 червня                2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсними пункту 2.1,         пункту 2.7 статті 2 та пункту 3.2 статті 3 ІІ Розділу додатку № 2 до угоди                 № 371734 від 11 лютого 2012 року та встановлення права здійснювати розрахунок за автомобіль в межах його вартості на момент отримання                       21 червня 2012 року у сумі 90 880,00 грн відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів порушення ТОВ «Авто Просто» вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням угоди. При цьому апеляційний суд зазначив, що згідно зі                статтею 10 Угоди підписання угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. 
 
Апеляційний суд вважав, що всі посилання апелянта на те, що він не розумів умов Угоди, спростовуються письмовими доказами у справі, а також тим, що з 2012 року позивач належно виконував взяті на себе зобов`язання та саме через належне виконання взятих на себе зобов`язань та за наслідком такого виконання отримав автомобіль.
 
Крім того, колегія суддів вважала, що оскільки сторони перебувають саме у договірних правовідносинах, якими не передбачено зміну в односторонньому порядку цих умов, то вимоги про встановлення права здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 21 червня 2012 року у фіксованій сумі 90 880,00 грн є необґрунтованими.

 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві        Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішення суду першої інстанції, ухвалене на підставі статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є законним та обґрунтованим, а рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.
 
Зазначає, що частинами першою, другою статті 694 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстрочкою або розстрочкою платежу. Товар продається за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Вважає, що відповідач, застосовуючи підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля», використовує нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема, будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману, чим порушує норми статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».
Посилається на правову позицію Верховного Суду України у справі                      № 6-330цс16, якою визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»)».
 
Стверджує, що умови оспорюваної Угоди є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду споживачеві, а ТОВ «Авто Просто» здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки його діяльність вводить споживача в оману.
 
Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу
 
У жовтні 2017 року ТОВ «Авто Просто» подало до суду заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначило, що не погоджується із доводами, викладеними у касаційній скарзі та повністю їх відхиляє.
 
Стверджує, що позивач був обізнаний як відносно предмету Угоди, так і щодо його прав та обов`язків за Угодою, отже його доводи є безпідставними, оскільки умови надання позивачеві послуг на підставі угоди та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в угоді та додатках до неї.
 
Посилається на те, що право на розрахунок щомісячних платежів у відповідності до поточної ціни товару (автомобіля) також закріплено в Ліцензійних умовах провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням                     від 09 жовтня 2012 року № 1676 Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах", зокрема, відповідно до пункту 6.2. ліцензіат під час провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах з урахуванням вимог цих Ліцензійних умов може: змінювати розмір періодичних платежів на підставі зміни поточної ціни товару, встановленої постачальником.
 
Вказує, що предметом оспорюваної Угоди є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах, відтак ТОВ "Авто Просто" не лізингова компанія та не надає автомобілі в лізинг, а угода, укладена між ТОВ "Авто Просто" та                   ОСОБА_1 не є договором лізингу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
11 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладено Угоду № 371734 про купівлю автомобіля марки ЗАЗ моделі «VIDA SF 69 Y0» за ціною 90 880,00 грн, та додатки до угоди № 1, № 2.
 
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 ІІ Розділу Додатку № 2 до Угоди поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи та повідомляється ТОВ «Авто Просто» постачальником.
 
Згідно із пунктом 3.2 статті 3 ІІ Розділу додатку № 2 до Угоди розмір авансових внесків розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати.
 
Відповідно до пункту 2.7 ст.2 ІІ Розділу додатку № 2 до Угоди у випадку, якщо повний внесок сплачений в розмірі, який не відповідає поточній ціні автомобіля, дійсної на момент сплати, учасник, який вже одержав право на отримання автомобіля, зобов`язаний сплатити недоплачену частину внеску протягом строку дії графіків внесків за першою вимогою ТОВ «Авто Просто».
 
29 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладено додаткок № 3 до Угоди від 11 лютого 2012 року № 371734, згідно з яким загальна сума грошових зобов`язань учасника станом на день підписання додатку становить 165 272,53 грн. На день підписання цього додатку учасник сплатив 42 081,81 грн. Сума заборгованості станом на день підписання додатку становила 123 190,72 грн.
 
08 червня 2012 року був підписаний і нотаріально завірений договір поруки між кредитором ТОВ «Авто Просто» та поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зобов`язалися відповідати за зобов`язаннями                  ОСОБА_1 перед кредитором.
 
21 червня 2012 року було укладено договір застави між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 , згідно із яким ОСОБА_1 передав ТОВ «Авто Просто» в заставу автомобіль марки ЗАЗ моделі «VIDA SF 69 Y0» на строк до виконання повного розрахунку за угодою від 11 лютого 2012 року № 371734.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
 
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
 
Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
 
Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
 
Частиною п`ятою статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
 
Законом України від 02 червня 2011 року № З462-1V «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 09 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пункт 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
 
На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг затвердила ліцензійні умови, якими закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів, у групах.
 
Згідно з пунктом 1, 2 частини третьої ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.
 
Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Судами встановлено, що 11 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та                     ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 371734, предметом якої є надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля «ЗАЗ», за ціною автомобіля - 91 920 грн, за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак», який складається із основного тексту договору та додатків № 1 та № 2.
Відповідно до додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору, учасник зобов`язаний щомісяця сплачувати: цілий чистий внесок - 0,8333 %, внесок в оплату послуг - 0,38 % та ПДВ, плату за право на отримання автомобіля -                    3 % + ПДВ.
 
Відповідно до додатку № 2 Угоди система «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг «Авто Просто» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою (статей 5, 6 додатку № 2 до Угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що у діяльності ТОВ «Авто Просто» під час укладення оспорюваної Угоди відсутні ознаки нечесної підприємницької практики.
 
З такими висновками апеляційного суду погоджується колегія суддів і вважає, що відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами, позивач отримав у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості, отже, за кошти, сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це. Оскільки такі автомобілі можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого позивачу раніше, визначення щомісячних внесків та інших платежів у відповідності до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові                               від 22 травня 2019 року у справі № 285/1777/17, провадження                                           № 61-39721св18 та постанові від 17 квітня 2019 року у справі                                                  № 357/13841/16-ц, провадження № 61-30638св18.
 
Інші доводи касаційної скарги щодо встановлення фактичних обставин справи та дослідження доказів були предметом розгляду як місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції, їм надана оцінка, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати нові обставини та переоцінювати надані докази.
 
З огляду на наведене колегія суддів вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Інші доводи касаційної скарги щодо встановлення фактичних обставин справи та дослідження доказів були предметом розгляду як місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції, їм надана оцінка, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати нові обставини та переоцінювати надані докази.
 
Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 212-215 ЦПК України 2004 року (статей 263-265 чинного ЦПК України) правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із його недоведеністю, оскільки доводи позивача щодо несправедливості умов договору, введення позивача в оману не знайшли свого підтвердження, матеріалами справи та фактичними обставинами не доведено наявності в оспорюваній Угоді умов, що є несправедливими щодо позивача, не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики.
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                                                І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

                                                                                                           Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк