Постанова
Іменем України                                  
 
11 вересня 2019 року                                    
м. Київ                                                               
                                                                                                                                    
справа № 372/3805/17
 
провадження № 61-2205св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,
відповідачі: Київська обласна державна адміністрація, ОСОБА_1 ,
треті особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Державне підприємство «Київське лісове господарство»
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року у складі судді Кравченка М. В. та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 рокуу складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В.,               Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Київського обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Державне підприємство «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство»), про визнання незаконними та скасування розпоряджень, витребування земельних ділянок.
 
Позовна заява мотивована тим, що у ході проведення перевірки встановлено, що Розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року № № 1168, 1174, 1178, 1180,                1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) земельні ділянки (ліси І групи), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, змінено цільове призначення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення та передано вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства без права вирубки дерев наступним громадянам:               ОСОБА_6 площею 0,9872 га, ОСОБА_3 - 0,99 га, ОСОБА_4 - 0,99 га, ОСОБА_5 - 0,99 га, ОСОБА_7 - 0,9585 га. 
На підставі вищевказаних розпоряджень зазначеним громадянам 26 грудня 2007 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки.
У подальшому, зазначені особи відчужили право власності на вищевказані земельні ділянки на користь ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 18 лютого 2008 року № № 857, 862, 867, 872, 878. У результаті об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 3223187700:05:028:0010, 3223187700:05:028:0012, 3223187700:05:028:0064, 3223187700:05:028:0009, 3223187700:05:028:0011 утворено земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0093, загальною площею             4,9157 га. Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Київській області та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0093 площею 4,9157 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області на даний час належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2016 року № 195 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер - 29215758              від 12 квітня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 900008132231). Оскільки розпорядження Київської обласної державної адміністрації прийняті з перевищенням повноважень та всупереч вимог земельного та лісового законодавства України, вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду та передача у власність, порушує права та інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України. Кабінет Міністрів України, як орган державної влади, уповноважений державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення, на захист порушених прав держави до суду не звертався, тому у прокурора виникло право на звернення до суду у зв`язку з бездіяльністю вказаного органу.
Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: визнати незаконними та скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації           від 02 листопада 2007 року № 1168, № 1174, № 1178, № 1180, № 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність», якими вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення та передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства:                  ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив, загальною площею 4,9157 га; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0093, площею 4,9157 га, за адресою: Старобезрадичівська сільська рада, Обухівський район, Київська область, вартістю 1 737 700 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 червня                                         2018 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, оскільки розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року №№ 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 прийнято усупереч статті 19 Конституції України, статей 20, 55, 56, 84, 149 ЗК України. Крім того, надання спірних земельних ділянок у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулась з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок.
Проте, позивачем було пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого було заявлено ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 рокуапеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року - без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, правильно визначився із спірними правовідносинами та ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності до позовних вимог, які заявлені прокурором.
Апеляційний суд погодився з тим, що позов є обґрунтованим, тому у його задоволенні слід відмовити саме у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого було заявлено ОСОБА_1 у суді першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду,                  перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов прокурора.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували до позовних вимог строк позовної давності, пославшись на судове рішення в іншій справі, оскільки у ній розглядалися інші розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року, а розпорядження №№ 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 не були предметом розгляду. Тому вважає, що ні прокурор, ні Кабінет Міністрів України не знали і не могли знати про порушення законодавства України державною адміністрацією при прийнятті вказаних розпоряджень та передачі спірних земель у приватну власність громадянам.
Крім того, вважає, що в даному випадку має місце триваюче правопорушення, до якого строк позовної давності не застосовується.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Будник К. А., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу прокурора, вказуючи на безпідставність її вимог. Вважає, що суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи і врахували всі доводи прокурора, які ним тепер заявляються у касаційній скарзі. Вказує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що і прокурор, і Кабінет Міністрів України могли довідатися про спірні у цій справі розпорядження обласної державної адміністрації раніше грудня 2017 року, а саме у 2011 році, під час розгляду аналогічної справи № 372/1807/18 за позовом заступника Генерального прокурора України про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі та повернення землі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації                                від 02 листопада 2007 року № 1168, № 1174, № 1178, № 1180, № 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) земельні ділянки (ліси І групи), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області; змінено цільове призначення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення та передано вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства без права вирубки дерев наступним громадянам:                ОСОБА_6 , площею 0,9872 га, ОСОБА_3 , площею 0,99 га,           ОСОБА_4 , площею 0,99 га, ОСОБА_5 , площею 0,99 га, ОСОБА_7 , площею 0,9585 га (том1, а. с.17-21).
 
На підставі вищевказаних розпоряджень зазначеним особам 26 грудня   2007 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки: ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯЖ № 051894 про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0010, площею 0,9872 га; ОСОБА_3 серії ЯЖ № 051924 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028 :0012 , площею 0,99 га; ОСОБА_4 серії ЯЖ № 051923 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0064, площею 0,99 га; ОСОБА_5 серії ЯЖ № 051881 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0009, площею 0,99 га; ОСОБА_7                 серії ЯЖ № 051916 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0011, площею 0,9585 га для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області (том 1, а. с. 42-51).
 
У подальшому, зазначені особи відчужили право власності на вищевказані земельні ділянки на користь ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 18 лютого 2008 року, зареєстрованими у реєстрі за № 857,                № 862, № 867, № 872, № 878 (том 1, а. с. 25-34).
 
У результаті об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 3223187700:05:028:0010, 3223187700:05:028:0012, 3223187700:05:028:0064, 3223187700:05:028:0009, 3223187700:05:028:0011 утворено земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0093, загальною площею                       4,9157 га (том 1, а. с. 22-23).
 
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 грудня 2017 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0093, площею 4,9157 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2016 року № 195 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29215758      від 12 квітня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 900008132231) (том 1, а. с. 53-54).
 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 квітня 2016 року                ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:05:028:0093, загальною площею 4,9157 га, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада (том 1 , а. с.203-204).
Право постійного користування ДП «Київське лісове господарство» спірними земельними ділянками до їх вилучення, відповідно до пункту 5 Перехідних положень ЛК України, посвідчувались планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а саме проектом організації і розвитку лісового господарства, складеного за матеріалами розширеного лісовпорядкування 2003 року Комплексною експедицією                                        ВО «Укрдержліспроект», розглянутого на засіданні другої лісовпорядної наради від 14 квітня 2005 року, який погоджено Державним управлінням екології та природних ресурсів в Київській області та затверджено Управлінням лісового господарства в Київській області 14 квітня 2005 року.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга першого заступника прокурора Київської області підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
 
За частиною другою статті 3 ЦПК України 2004 року у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
 
Аналогічна норма права міститься й у частині другій статті 4 чинного ЦПК України.
 
Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України, у редакції на час пред`явлення позову, покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки                (стаття 257 ЦК України). 
 
При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
 
Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
 
Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
 
При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
 
Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.
 
З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 56 ЦПК України                  при розгляді такої категорії справ суд повинен з`ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України. Це право пов`язане з моментом, коли повноважному органу, а саме Кабінету Міністрів України, права якого порушені, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.
 
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року № 6-3029цс15.
 
Крім того, наведені вище висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18);                              від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження                            № 14-101цс18); від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18); від 20 листопада 2018 року у справі                             № 372/2592/15-ц (провадження № 14-339цс18).
 
Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановив, що позов є обґрунтованим, оскільки розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року №№ 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 прийняті всупереч статті 19 Конституції України, статей 20, 55, 56, 84, 149 ЗК України, а надання спірних земельних ділянок у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулось з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок, проте ним було пропущено строк позовної давності та ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявлено про застосування наслідків пропуску такого строку
 
При цьому, районний суд вказав, що оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. У вказаних правовідносинах строк позовної давності починається, коли державний орган дізнався про порушення свого права, тобто з моменту, коли спірна земельна ділянка вибула з державної власності, тобто з моменту видачі Державних актів відповідачу 03 листопада 2010 року.
 
Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки спірне розпорядження видавалося Київською обласною державною адміністрацією, а з позовом до суду прокурор звернувся в інтересах Кабінету Міністрів України.
Відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, у порушення наведених норм права, районний суд взагалі не досліджував момент, коли Кабінету Міністрів України стало відомо про порушення земельного законодавства Київською обласною державною адміністрацією.
 
Суд апеляційної інстанції послався на те, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі                        № 372/1807/18 заступник Генерального прокурора України у 2011 році звернувся до суду з позовом про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі та повернення землі, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації                  від 02 листопада 2007 року за №№ 1141-1210 з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення ліси 1 групи, які складають єдиний масив, загальною площею 67,3427 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, проте не врахував та належним чином не перевірив доводів прокурора про те, що спірні у цій справі розпорядження державної адміністрації не були предметом розгляду у вказаній вище справі, яка стосувалася зовсім інших земельних ділянок також незаконно вилучених у ДП «Київське лісове господарство». А також те, що на час звернення з позовом у справі № 372/1807/18 Генеральній прокуратурі України не було відомо про факт віднесення усіх земельних ділянок, вилучених розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року, до єдиного лісового масиву у складі земель Козинського лісництва.
 
Крім того, апеляційним судом не було враховано, що матеріальним позивачем є не прокурор, а Кабінет Міністрів України, тому не встановивши належно коли про порушення свого права дізналися вказана особа, в інтересах якої прокурор звернувся з позовом, суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з порушенням наведених вище норм права. 
 
Отже, суди у порушення вимог статей 263-265, 367, 382 ЦПК України не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, вищевказаних положень закону, правових висновків Великої Палати Верховного Суду, та обставин справи не врахували, доводів прокурора не перевірили та дали відповіді не на всі його доводи щодо поважності пропуску строку позовної давності, дійшовши передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.  
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня               2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня                 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Кривцова   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк